ОКРЕМА ДУМКА (збіжна)
судді Кібенко О.Р. 

19 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа № 910/10365/15 

1. 19.12.2025 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалив постанову у справі №910/10365/15, якою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" задовольнив частково, мотивувальні частини рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 змінив, виклавши їх в редакції постанови, а в решті залишив без змін.
2. Погоджуюся з ухваленим об`єднаною палатою рішенням, однак вважаю за необхідне звернути увагу на таке.
3. Мною як головуючим суддею був підготовлений альтернативний проєкт постанови, який, однак, не був підтриманий необхідною кількістю суддів. 
4. Цей проєкт містив важливі висновки щодо застосування ч.4 ст. 75 ГПК про те, що правило про звільнення від доказування, передбачене ч.4 ст.75 ГПК, спрямоване на те, щоб спір між сторонами вирішувався у найбільш повно можливій на момент розгляду мірі в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів. Негативні наслідки неподання учасником справи існуючих на момент розгляду справи доказів не можуть бути компенсовані шляхом створення для такого учасника можливості у іншій справі подати відповідні докази, які в кінцевому рахунку спрямовані на встановлення тих же необхідних фактів, що й у первісній справі. 
5. Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту ч.4 ст.75 ГПК, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд, замість застосування приписів ч.4 ст.75 ГПК, має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.
6. На підтримку зазначеного вище викладаю повний текст мотивувальної частини, який був підготовлений мною як суддею - доповідачем. 

"ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо застосування ч.4 ст.75 ГПК та принципу res judicata
45. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, зазначили, що оскільки на момент розгляду цієї справи набрали законної сили судові рішення у справах №910/17691/15, №910/18215/15, №910/9544/15, №910/22361/15, які ухвалені у спорі між тими же сторонами, не потребують повторного доведення обставини, які були встановлені під час розгляду цих справ щодо: 1) дійсності та правомірності односторонніх правочинів ТОВ "Фросбі-М" щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором на загальну суму 2 136 850,78 доларів США; 2) визнання припиненими з 12.02.2015 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язань ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" за Кредитним договором в частині заборгованості за кредитом в розмірі 2 136 850,78 доларів США; 3) відсутності у ПАТ "Златобанк" з 12.02.2015 права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на загальну суму 2 136 850,78 доларів США за Кредитним договором; 4) повного погашення ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" заборгованості за Кредитним договором в частині тіла кредиту в сумі 169 349,22 доларів США, в частині процентів за кредитом в сумі 24 030,72 доларів США за період з 27.09.2013 до 19.08.2015, в частині пені за кредитом сумі 22 999,79 грн, в частині штрафу за кредитом в сумі 5 000,00 грн, в частині процентів за кредитом в сумі 43 010,71 доларів США за період з 20.08.2015 до 22.05.2017, та відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на такі або інші суми.
46. Суди дійшли висновку, що викладені вище обставини та судові рішення повністю спростовують твердження про наявність у ТОВ "Фросбі-М" заборгованості перед ПАТ "Златобанк" за Кредитним договором у розмірі 2 376 007,62 доларів США за основним боргом і процентах та 50 868,72 грн пені; під час розгляду справи №910/22361/15 встановлено фактичний розмір заборгованості за Кредитним договором, який включає заборгованість за період, що є предметом у цій справі, а також те, що він повністю погашений; у зв`язку з припиненням (виконанням) основного зобов`язання за Кредитним договором іпотека за Договором іпотеки є також припиненою.
47. У свою чергу, як зазначалося, скаржник із наведеним не погоджується та вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував ст.75 ГПК, оскільки мав надати преюдиційне значення тільки фактам, встановленим судами в межах справ №910/9544/15, №910/17681/15, №910/18212/15, №910/22361/15, а не правовій оцінці, зробленій судами в межах зазначених справ, та самостійно, на підставі зібраних доказів та встановлених обставин, зробити висновки щодо чинності правовідносин за Кредитним договором та наявності непогашеної заборгованості.
48. Скаржник послався, зокрема, на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21:
"У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19 зазначено, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу" .
49. У цій справі №904/1427/21 суд відмовили у задоволенні позову Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко Профіт" про визнання договору та додаткових угод недійсними, який був пред`явлений після того як набуло чинності судове рішення про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі цього договору між тими самим сторонами у іншій справі (№910/17528/15). 
50. Верховний Суд у справі №904/1427/21 вказав, що "позивач не навів доводів щодо того, що встановлені обставини у справі №910/17528/15 повинні підлягати повторному встановленню та доказуванню у межах цієї справи. Суди попередніх інстанцій у даній справі не встановили доказів, наданих позивачем, які б спростовували обставини, що встановлені судами у справі №910/17528/15". Отже, Верховний Суд виходив із тези про потенційну можливість спростування преюдиційних обставин, встановлених судами у іншій справі при вирішення спору між тими самими сторонами, шляхом надання сторонами нових доказів. 
51. У постанові від 25.03.2021 у справі №911/2961/19 за позовом Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Приватного акціонерного товариства "Укргазбуд" про визнання недійсними договору та додаткової угоди Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, з посиланням на зазначений висновок між тим навів дещо інше обґрунтування: "зважаючи на той факт, що предметом позову у справі №910/16725/17 було стягнення з ДАТ "Чорноморнафтогаз" заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням Позивачем умов договору підряду №1086 від 05.10.2010, тобто питання дійсності спірного договору не було предметом судового розгляду у вказаній справі, суди попередніх інстанцій, розглядаючи цю справу (№ 911/2961/19), зобов`язані були надати вичерпну правову оцінку доводам Позивача щодо недійсності спірного правочину. Наявність судового рішення про стягнення з ДАТ "Чорноморнафтогаз" заборгованості за договором не обмежує його у праві звернутися до суду з позовом про визнання зазначеного договору недійсним та не виключає можливість судового розгляду такої справи".
52. У справі №922/2013/18 (постанова від 08.08.2019), де вперше було сформульовано такий висновок, йшлося про відмінність правової оцінки від обставин справи. Так, Верховний Суд у цій справі правильно вказав: 
"9.9. Суд касаційної інстанції також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості доводів Банку про преюдиційність висновку Господарського суду міста Києва у справі №910/14428/18 щодо того, що Кредитна спілка не є боржником відповідача - ПАТ "Діамантбанк" за укладеним з ним кредитним договором та здійснення ним права на зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам статті 602 ЦК України з огляду на таке. Суд касаційної інстанції зазначає, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Відповідно до приписів частини сьомої статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17".
53. Втім, в наступному абзаці Верховний Суд вже надав відмінне, більш розширене тлумачення змісту ч.4 ст. 75 ГПК, вказавши: 
"Також, Касаційний господарський суд зазначає, що звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм".
54. При цьому у справах №910/14428/17 і №922/2013/18 йдеться про обставини, встановлені судовим рішенням щодо тих самих учасників (Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛК Трейд", Кредитна спілка "Фінансова підтримка").
55. Аналогічно у справі №910/15963/19 (постанова від 17.03.2021) Верховний Суд, надаючи оцінку преюдиційності обставин, встановлених у справі №910/8277/16, застосував висновки із постанови від 08.08.2019 у справі №922/2013/18. При цьому у справах №910/15963/19 та №910/8277/16 брали участь ті самі учасники (Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект").
56. Об`єднана палата вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку з урахуванням таких міркувань. 
57. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК).
58. Разом з тим ст.75 ГПК встановлює підстави звільнення від доказування, що вбачається із її найменування - "Підстави звільнення від доказування".
59. Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
60. Такий припис ч.4 ст.75 ГПК спрямований на забезпечення дотримання принципу правової визначеності та його складової - res judicata.
61. В основі принципу правової визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися (пар.61 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brumarescu v. Romania" (заява №28342/95). Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ у справах "Ryabykh v. russia" (заява №52854/99), "Науменко проти України" (заява №41984/98), "Pravednaya v. russia" (заява №69529/01), "Христов проти України" (заява №24465/04), "Понамарьов проти України" (заява №3236/03), в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.
62. Частинами 1 та 2 ст.2 ГПК передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
63. До основних засад (принципів) господарського судочинства відносяться принципи верховенства права, обов`язковості судового рішення (пункти 1, 7 ч.3 ст.2 ГПК).
64. Згідно з ч.1 ст.11 ГПК суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
65. Подібні положення містяться в Конституції України, де зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст.8). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст.129).
66. Об`єднана палата наголошує на необхідності забезпечення принципу res judicata, який є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.
67. Принцип res judicata передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків (постанова Верховного Суду від 28.04.2023 у справі №904/5121/19).
68. Крім того, цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (постанова Об`єднаної палати від 18.08.2023 у справі №927/211/22).
69. Поняття "перегляд" охоплює не лише перегляд рішення суду нижчої інстанції судом вищої інстанції в межах однієї справи чи перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні ЄСПЛ від 25.11.2021 у справі "Центр "Украса" проти України" (заява №2836/10) ЄСПЛ дійшов висновку, що судові рішення у провадженні №15/140 фактично нівелювали результати провадження №12/254, що призвело до порушення принципу юридичної визначеності (констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
70. Об`єднана палата доходить висновку, що правило про звільнення від доказування, передбачене ч.4 ст.75 ГПК, має абсолютний характер, така його дія спрямована на те, щоб спір між сторонами вирішувався в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів.
71. Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту ч.4 ст.75 ГПК, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд, замість застосування приписів ч.4 ст.75 ГПК, має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.
72. Зазначене узгоджується із висновком Об`єднаної палати, викладеним у постанові від 18.06.2021 у справі №910/16898/19:
"Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №922/2391/16".
73. Винятками із загального правила, передбаченого ч.4 ст.75 ГПК, є випадки, встановлені, зокрема, частинами 5, 6, 7 цього Кодексу.
74. Так, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.75 ГПК).
75. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.75 ГПК).
76. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч.7 ст.75 ГПК).
77. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №910/6355/20 звернула увагу на те, що у вирішенні питання щодо наявності підстав для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин варто також ураховувати положення частин 6, 7 ст.75 ГПК, відповідно до яких обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
78. Аналізуючи положення ч.7 ст.75 ГПК, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 (п.32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
79. У п.7.10 постанови від 01.09.2020 у справі №907/29/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
80. Отже, потрібно чітко розмежовувати преюдиційні обставини, які не підлягають повторному доказуванню, та правову оцінку, надану судом певному факту. 
81. При цьому необхідно керуватися основними засадами (принципами) господарського судочинства та не допускати їх порушення. До таких засад, як зазначалося, відноситься принцип верховенства права, елементом якого є принцип правової визначеності, в основі якого, у свою чергу, лежить положення res judicata.
82. Об`єднана палата в п.73 ухвали від 15.11.2024 у справі №910/13175/23 зазначила, що з аналізу норми (порядку розміщення відповідних принципів) ч.3 ст.2 ГПК, так і з суті самих принципів, закріплених у ній, вбачається, що саме принцип верховенства права (одним із аспектів якого є принцип правової визначеності) є важливішим по відношенню до інших принципів (розумності строків розгляду справи судом), а тому, за наявності певної конкуренції між ними, перевага повинна надаватися саме забезпеченню принципу верховенства права.
83. Преюдиційними обставинами у цій справі є обставини, встановлені, зокрема, судовими рішеннями, що набрали законної сили, у справах №910/22361/15 та №910/9544/15 щодо обставин, обсягу (розміру) та способу отримання/повернення ТОВ "Фросбі-М" грошових коштів в рамках виконання зобов`язань за Кредитним договором (основним зобов`язанням), на забезпечення виконання яких (зобов`язань) було укладено спірний Договір іпотеки. 
84. Правовою ж оцінкою судів у інших справах є, зокрема, висновки про те, що ТОВ "Фросбі-М" виконало зобов`язання за Кредитним договором та, відповідно, заборгованість за цим правочином у позичальника відсутня.
85. Аналогічних висновків, на підставі здійсненої оцінки преюдиційних обставин щодо отримання/повернення ТОВ "Фросбі-М" грошових коштів, дійшли суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях, зазначивши, що такі обставини спростовують твердження позивача про наявність у ТОВ "Фросбі-М" заборгованості перед ПАТ "Златобанк" за Кредитним договором в розмірах, що вказані позивачем як у заяві від 20.05.2015 про зменшення розміру позовних вимог, так і запереченнях від 07.11.2023 (та доданій довідці від 23.06.2023). Відповідно, суди дійшли також висновку, що у зв`язку з припиненням (виконанням) основного зобов`язання за Кредитним договором іпотека за Договором іпотеки є також припиненою.
86. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі №916/3146/17 зазначила:
"7.5.Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року у справі №916/1387/15-г, яке набрало законної сили 06 листопада 2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ "Імексбанк" до ТОВ "Галіот" про стягнення заборгованості у сумі 140 580 000, 00 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 15 064 403, 66 грн, пені у сумі 3 118 206, 43 грн за кредитним договором, для забезпечення виконання якого, на момент ухвалення рішення суду та набрання ним чинності, був укладений договір іпотеки 2.
7.6.На виконання зазначеного рішення суду було видано наказ Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2015 року у справі №916/1387/15-г.
7.7.У подальшому ухвалою Господарського суду Одеської області від 20 липня 2018 року у справі №916/1387/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2018 року, наказ Господарського суду Одеської області від 06 листопада 2015 року у справі №916/1387/15-г визнано таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що ПАТ "Імексбанк" застосував позасудове врегулювання за договором іпотеки 2 шляхом звернення у свою власність предмета іпотеки 2, внаслідок чого зобов`язання ТОВ "Галіот" за вказаним кредитним договором припинились.
7.8.Зазначені ухвала і постанова про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є судовими рішеннями, якими вирішено по суті спір між банком і позичальником.
7.9.Тобто спочатку суди у справі №916/1387/15-г встановили наявність невиконаного зобов`язання позичальника і стягнули існуючу заборгованість. Потім суди у цій же справі встановили, що після ухвалення рішення про стягнення спірне зобов`язання припинилось, а тому відповідна заборгованість відсутня, отже стягненню не підлягає.
7.10.Таким чином, заявлені ПАТ "Імексбанк" у цій справі №916/3146/17 вимоги про відновлення реєстрації іпотеки, яка забезпечувала основне зобов`язання, фактично є спробою ревізії судових рішень в іншій справі №916/1387/15-г.
7.11.Проте слід враховувати, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 20 липня 2018 року у справі №916/1387/15-г, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2018 року остаточно вирішений спір між ПАТ "Імексбанк" і ТОВ "Галіот" щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Ці судові рішення не можуть бути переглянуті в даній справі.
7.12.Частиною п`ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
7.13.Оскільки спір щодо припинення основного зобов`язання вирішений в іншій справі №916/1387/15-г, то і всі іпотеки, які забезпечували виконання цього основного зобов`язання, теж є припиненими. Отже, у позивача відсутнє право, на захист якого він звернувся до суду із цим позовом. Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.
7.14.Враховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у цій справі не може розглядати питання про відступлення від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо припинення основного зобов`язання на підставі частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", оскільки такий розгляд буде виходити за межі даної справи".
87. Також у цьому контексті Об`єднана палата mutatis mutandis звертається до таких позицій Верховного Суду.
88. У постанові від 28.08.2024 у справі №911/433/22, надаючи оцінку застосуванню преюдиції та принципу res judicata, Верховний Суд зазначив таке:
"45. Верховний Суд частково погоджується з доводами скаржника. По суті, на сьогоднішній день існують два судових рішення, які вже набрали законної сили, і які містять протилежні за змістом висновки. 
…
57.Враховуючи, що постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №911/459/20 була ухвалена та оприлюднена раніше постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі №911/1422/20, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій помилково не врахували правові висновки та правову оцінку обставин справи, які викладені саме у постанові Верховного Суду, що діють в силу res judicata і мають перевагу перед правовими висновками, що містяться у постанові Північного апеляційного господарського суду: а) як ухвалені раніше; б) як ухвалені Верховним Судом, який є судом вищої інстанції відносно суду апеляційної інстанції.
58.Отже, Верховний Суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог".
89. У постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №905/830/21 вказано:
"125. Верховний Суд також звертає увагу, що розглядаючи спори щодо одного й того самого сквіз-ауту, щодо одного й того ж емітента, щодо тих самих рішень його органів, але за позовами різних акціонерів, суди мають враховувати висновки Верховного Суду щодо правомірності рішень щодо затвердження ринкової вартості акцій. І якщо Верховний Суд дійшов висновку про істотне заниження ринкової ціни акцій ПрАТ "АКХЗ", затвердженої рішенням наглядової ради від 04.05.2018, то суд у іншій справі не може зробити протилежний висновок про те, що ринкова ціна, встановлена тим самим рішенням наглядової ради, є справедливою для іншого міноритарного акціонера, адже це суперечитиме принципу правової визначеності та верховенству права, порушуватиме принцип однакового ставлення до акціонерів товариства. Факти, встановлені Верховним Судом у справі №905/671/19, для цієї справи не є преюдиціальними, проте, при ухваленні судових рішень суди керуються принципами правової визначеності та верховенства права і не можуть ухвалювати рішення всупереч відповідним висновкам Верховного Суду у справі №905/671/19. Зазначене відповідає висновкам Корпоративної палати, викладеним у пунктах 89-92 постанови від 15.06.2022 у справі №905/671/19".
90. Отже, задля дотримання принципу правової визначеності у певних випадках обов`язковими можуть бути визнані навіть ті обставини із інших справ, які не є преюдиційними. 
91. Об`єднана палата звертає увагу, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21 щодо застосування ч.4 ст.75 ГПК, яким кореспондують положення ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України та ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, вона з`ясувала, що подібні до справ №922/2013/18, №911/2961/19, №904/1427/21 висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі №357/16765/14-ц, від 25.04.2023 у справі №761/37438/20 та Касаційного адміністративного суду від від 16.11.2023 у справі №600/1876/22-а, від 25.11.2022 у справі №600/1167/22-а, від 29.02.2024 у справі№420/13121/22, від 22.09.2022 у справі №420/4977/20, від 20.12.2024 у справі №380/16592/22, у зв`язку із чим передала цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
92. Однак, Велика Палата Верховного Суду справу повернула зазначивши, що вона вже формулювала правові висновки щодо порушеного Об`єднаною палатою правового питання, зокрема, стосовно преюдиційного характеру обставин, встановлених судом в іншій справі (висновки, викладені у пунктах 136-138 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
93. Так, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 136-138 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зробила такі висновки:
"136. Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.
137. Від встановлення судом обставин справи потрібно відрізняти правові висновки, які робить суд на підставі таких обставин, у тому числі оціночні, наприклад про дотримання розумного строку, про те, чи мала сторона знати про певні обставини, чи є причина поважною, чи перевищує розмір неустойки розмір збитків та чи є таке перевищення значним тощо […].
138. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють винятково ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32)".
94. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що такі її висновки мають перевагу над висновками колегій суддів (палат, об`єднаних палат) і Об`єднана палата не ставила питання про відступ від них, а навпаки - погодилася з ними.
95. Таким чином Велика Палата Верховного Суду фактично констатувала, що доводи Об`єднаної палати, якими остання обґрунтувала наявність підстав для відступу від висновків щодо застосування ч.4 ст.75 ГПК (яким кореспондують положення ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України та ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України), відповідають усталеним правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.
96. Отже висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18, від 25.03.2021 у справі №911/2961/19, від 30.08.2022 у cправі №904/1427/21, не підлягають застосуванню в тій частині, в якій вони не відповідають (суперечать) висновкам Великої Палати Верховного Суду.
97. При цьому Об`єднана палата формує правовий висновок про те, що правило про звільнення від доказування, передбачене ч.4.ст.75 ГПК, спрямоване на те, щоб спір між сторонами вирішувався у найбільш повно можливій на момент розгляду мірі в одній судовій справі, а не був штучно розбитий на декілька позовів/справ, де сторони мали би можливість подавати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів. Негативні наслідки неподання учасником справи існуючих на момент розгляду справи доказів не можуть бути компенсовані шляхом створення для такого учасника можливості у іншій справі подати відповідні докази, які в кінцевому рахунку спрямовані на встановлення тих же необхідних фактів, що й у первісній справі. 
98. Інше тлумачення, яке вказує на можливість "спростування преюдиційних обставин" за допомогою нових доказів, призводить до розмивання змісту ч.4 ст.75 ГПК, а відтак до правової невизначеності - адже не зрозуміло, за яких умов, керуючись якими критеріями, суд, замість застосування приписів ч.4 ст.75 ГПК, має надати стороні можливість доводити/спростовувати за допомогою нових доказів ті чи інші обставини, що входять до предмету доказування і були вже встановлені в іншій справі за участю тих самих сторін.
99. Об`єднана палата також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що, незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду. Тобто відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) в одній зі справ, означає відступлення від аналогічних висновків, сформульованих раніше в інших постановах Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) (схожі за змістом висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц (п.88), від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (п.93), від 01.04.2020 у справі №520/13067/17 (п.27.3), від 30.06.2020 у справі №264/5957/17 (п.43), від 10.11.2021 у справі №825/997/17 (п.71), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п.73), від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21) (п.143) тощо).
100. Оскільки суди попередніх інстанцій правильно врахували обставини, встановлені в інших судових рішеннях, та, відповідно, у судів не було підстав досліджувати нові докази на підтвердження чи спростування тих самих фактів, то необґрунтованими є доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та неправильно застосував статті 79, 86 ГПК без врахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №910/10442/21 (щодо встановлення всіх обставин справи та перевірки судом суми заборгованості та інших нарахувань), від 09.04.2024 у справі №2-2328/11, Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 (щодо дослідження, перевірки та оцінки доказів при визначенні розміру заборгованості).
101. Те, що суди попередніх інстанцій вважали преюдиційними не лише встановлени судами факти, але й правову оцінку цих фактів, зокрема висновки (1) щодо дійсності та правомірності односторонніх правочинів ТОВ "Фросбі-М" щодо зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором N° 255/1/13-KL від 23.09.2013 на загальну суму 2 136 850,78 доларів США; (2) визнання припиненими з 12.02.2015 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язань ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" за кредитним договором №255/l/13-KL від 23.09.2013 в частині заборгованості за кредитом в розмірі 2 136 850,78 доларів США; відсутності у ПАТ "Златобанк" з 12.02.2015 права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на загальну суму 2 136 850,78 доларів США за кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013; (3) щодо повного погашення ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" заборгованості за кредитним договором № 255/1/13-KL від 23.09.2013 в частині тіла кредиту в сумі 169 349,22 доларів США, в частині процентів за кредитом в сумі 24 030,72 доларів США за період з 27.09.2013 по 19.08.2015, в частині пені за кредитом сумі 22 999,79 грн, в частині штрафу за кредитом в сумі 5 000,00 грн, в частині процентів за кредитом в сумі 43 010,71 доларів США за період з 20.08.2015 по 22.05.2017, та (4) відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М" на такі або інші суми, не вплинуло на правильність загального висновку про відмову у задоволенні позову.
102. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20, пункт 7.10), від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 (провадження № 12-41гс21, пункт 9.8)).
103. Висновки судів в інших справах, зокрема щодо дійсності та правомірності односторонніх правочинів, визнання припиненими зобов`язань, відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М", повного погашення ТОВ "Фросбі-М" перед ПАТ "Златобанк" заборгованості, відсутності у ПАТ "Златобанк" права вимоги до ТОВ "Фросбі-М", не є життєвими обставинами (діями, подіями).
104. Водночас Об`єднана палата звертає увагу, що наведеними вище судовими рішеннями в інших справах остаточно вирішений спір між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "Фросбі-М" щодо стягнення з останнього заборгованості за кредитними договорами: встановлено, що така заборгованість відсутня, у зв`язку з чим у вимогах щодо її стягнення відмовлено.
105. Зазначені судові рішення усунили стан правової невизначеності. Тому особи, які брали участь у зазначених справах, не можуть ставити під сумнів відсутність боргу ТОВ "Фросбі-М". Це стосується і позивача у цій справі як правонаступника ПАТ "Златобанк" у спірних правовідносинах.
106. Інший підхід означав би фактичну ревізію судових рішень в інших справах, що є неприпустимим з огляду на порушення принципу res judicata.
Щодо інших доводів
107. Доводи скаржника щодо неправильного застосування норм Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ЦК, ГК, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003 №492, без урахування висновків Верховного Суду та/або за відсутності таких висновків, зводяться до доказування обставин нікчемності одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог та, відповідно, наявності у ТОВ "Фросбі-М" непогашеної заборгованості за Кредитним договором.
108. Однак, зазначені доводи фактично є спробою ревізії судових рішень в інших справах №910/22361/15, №910/9544/15, №910/17681/15, №910/18212/15, які не можуть бути "переглянуті" в справі №910/10365/15, про що правильно вказали суди попередніх інстанцій. 
109. Спір між сторонами був вирішений у справах №910/22361/15, №910/9544/15, №910/17681/15, №910/18212/15, у яких суди вже встановили відсутність заборгованості між тими самими сторонами (ТОВ "Фросбі-М" та ПАТ "Златобанк", правонаступником якого є ТОВ "ФК "Ю-Бейс") за відповідним кредитним договором (від 23.09.2013 №255/1/13-KL). 
110. Об`єднана палата також нагадує, що право іпотеки є акцесорним і залежить від існування основного зобов`язання. Тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у зв`язку з припиненням (виконанням) основного зобов`язання за Кредитним договором іпотека за Договором іпотеки є також припиненою, а тому позовні вимоги не є обґрунтованими.
111. Об`єднана палата звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.11 Закону "Про іпотеку" у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Отже, задоволення вимог позивача у цій справі як іпотекодержателя до майнового поручителя призвело би до виникнення обов`язку боржника по сплаті майновому поручителю боргу за основним зобов`язанням попри встановлення судовими рішеннями відсутності такого боргу не вплинуло на правильність загального висновку про відмову у задоволенні позову. 
112. Об`єднана палата також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 (провадження №12-6гс20, пункти 33, 36), що судове рішення у справі не може бути використане проти особи, яка не брала участі у цій справі; отже при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Водночас кредитор, якому судом в іншій справі відмовлено у стягненні боргу з позичальника з огляду на відсутність боргу, не вправі ставити під сумнів постановлене щодо нього судове рішення і доводити у спорі з іпотекодавцем (майновим поручителем) наявність такого боргу.
113. Враховуючи наведене, Верховний Суд не може розглядати питання, зокрема, щодо обґрунтованості зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки такий розгляд буде виходити за межі цієї справи і порушуватиме принцип res judicata".

Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. Кібенко