ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 669/338/24
провадження № 51-5214кмо24
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024244000000148, за обвинуваченням 
ОСОБА_11 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коритне Білогірського району Хмельницької області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 Кримінального кодексу України (далі - КК);
ОСОБА_12 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Залужжя Білогірського району Хмельницької області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 травня 2024 року засуджено ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 246 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Іспитовий строк ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ухвалено обчислювати з 23 травня 2024 року.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.
На підставі статей 96-1, 96-2 КК застосовано спеціальну конфіскацію та безоплатно вилучено у власність держави:
- колісний трактор червоного кольору марки «SHIFENG SF244CL», д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським № НОМЕР_3 з гужовою повозкою, та колісний трактор червоного кольору марки «SHIFENG SF244», д.н.з. НОМЕР_2 , із заводським № НОМЕР_4 з гужовою повозкою, що зберігаються на території сектору поліцейської діяльності № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області;
- бензопилу марки «STIHL» моделі «MS260» оранжевого кольору та бензопилу марки «STIHL» моделі «MS230» оранжевого кольору, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області.
Згідно з вироком суду  ОСОБА_11 та ОСОБА_12  визнано винуватими у тому, що вони за обставин, детально викладених у вироку, 22 січня 2024 року, діючи умисно, за попередньою змовою, перебуваючи в урочищі «Шнури», що знаходиться між селами Коритне, Ювківці та Вікентове Білогірської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, за допомогою двох бензопил «STIHL» моделі «MS260» і «MS230», не маючи спеціального дозволу на право проведення порубки дерев, незаконно зрізали 53 сиророслих дерева породи «Вільха», чим завдали навколишньому природному середовищу матеріальної шкоди на загальну суму 88 308,64 грн. Після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 завантажили вказану деревину на гужові повозки своїх тракторів «SHIFENG SF244CL» та «SHIFENG SF244» і незаконно перевезли її до с. Коритне Білогірської територіальної громади.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 17 жовтня 2024 року змінив вирок суду першої інстанції у частині вирішення питання про долю речових доказів та спеціальної конфіскації.
Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК конфіскував у власність держави:
- у обвинуваченого ОСОБА_11 - 205 048 грн, що відповідає вартості колісного трактора марки «SHIFENG SF244CL», д.н.з. НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_3 , з гужовою повозкою, та 11 955 гривень, що відповідає вартості бензопили марки «STIHL» моделі «MS260»;
- у обвинуваченого ОСОБА_12 - 109 579 гривень, що відповідає вартості колісного трактора марки «SHIFENG SF244CL», д.н.з. НОМЕР_2 , заводський № НОМЕР_4 , з гужовою повозкою, та 8 229 гривень, що відповідає вартості бензопили марки «STIHL» моделі «MS230».
Також суд стягнув з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати: по 4165,04 грн з кожного на залучення експерта, по 
3 581,55 грн з кожного на проведення товарознавчої і транспортно-товарознавчої експертизи.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині застосування спеціальної конфіскації.
Аргументуючи свою позицію стверджує, що рішення судів про застосування до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спеціальної конфіскації, а саме стягнення із засуджених грошових коштів, які є еквівалентом вартості тракторів та бензопил, на його переконання, є безпідставним.
Так, колісний трактор марки «SHIFENG SF244CL» з гужовою повозкою і бензопила марки «STIHL» моделі «MS260» придбані  ОСОБА_11 у шлюбі, тобто є спільною власністю подружжя. Застосувавши спеціальну конфіскацію вказаного майна, про використання якого для вчинення злочину дружина засудженого не знала, суди порушили її права.
Аналогічні підстави захисник наводить аргументуючи незаконність рішення щодо спеціальної конфіскації майна засудженого ОСОБА_12 - трактора марки «SHIFENG SF244CL» з гужовою повозкою та бензопили марки «STIHL» моделі «MS230».
Підстави розгляду кримінального провадження об`єднаною палатою 
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2025 року матеріали провадження за вказаною касаційною скаргою захисника на підставі ч. 2 ст. 434-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвалу мотивовано тим, що у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 07 листопада 2024 року (справа № 448/1440/22, провадження № 51-5931 км23) та постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 липня 2024 року (справа
№ 676/2111/20, провадження № 51-635 км22) зазначено, що один лише факт перебування у шлюбі не свідчить про те, що майно, яке має спеціальний порядок набуття права власності, перебуває у спільній власності подружжя, і тому не підлягає спеціальній конфіскації. 
Також вказано, що застосовуючи положення ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вказані юридичні факти підлягають встановленню за визначеною законом процедурою в порядку цивільного судочинства, що не передбачено положеннями КПК України (ст. 63 СК). 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що предмети, які підлягали спеціальній конфіскації (були знаряддям вчинення злочину), підлягають вилученню незважаючи на доводи сторони захисту про розповсюдження на них правового режиму спільної сумісної власності подружжя.
У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 26 січня 2023 року (справа № 676/2111/20, провадження № 51-635 км22) міститься інший підхід, відповідно до якого за релевантних обставин суд повинен був оцінити знаряддя скоєння злочину та, відповідно до положень ч. 2 ст. 96-2 КК, ухвалити рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.
Водночас, колегія суддів Першої судової палати у постанові від 06 травня 2025 року (справа № 164/265/24, провадження № 51-4515 км24) та колегії суддів Другої судової палати у постанові від 01 грудня 2020 року (справа № 520/16693/15-к, провадження № 51-4647 км20) вказали про те, що за аналогічних обставин правильним процесуальним рішенням є не застосовувати спеціальну конфіскацію до майна, яке було знаряддям злочину і набуте у шлюбі. У наведених справах Суд не брав до уваги ту обставину, що оскільки відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суди повинні встановлювати, з яких саме передбачених законом підстав і у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на певний об`єкт.
Натомість, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах колегій суддів Першої судової палати від 26 січня 2023 року (справа № 676/2111/20, провадження
№ 51-635 км22), від 06 травня 2025 року (справа № 164/265/24, провадження
№ 51-4515 км24) та Другої судової палати від 01 грудня 2020 року (справа
№ 520/16693/15-к, провадження № 51-4647 км20), та погоджується із правовою позицією, яка міститься у постановах колегії суддів Першої судової палати від
07 листопада 2024 року (справа 448/1440/22, провадження 51-5931 км23) та колегії суддів Другої судової палати від 25 липня 2024 року (справа № 676/2111/20, провадження № 51-635 км22), оскільки вважає, що майно, яке було предметом вчинення злочину, безальтернативно підлягає стягненню на користь держави, як передбачено імперативними положеннями КПК України. Та обставина, що таке майно могло або було набуте у шлюбі і на нього розповсюджується правовий режим спільної сумісної власності подружжя є юридичним фактом, що підлягає встановленню за визначеною законом процедурою в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, у зв`язку з наявністю різних правових позиції щодо вирішення питання щодо застосування спеціальної конфіскації майна, яке є знаряддям злочину, однак перебуває у спільній сумісній власності подружжя, з метою забезпечення єдиної правозастосовчої практики та формування висновку щодо застосування норм права, є передбачені законом підстави для здійснення касаційного розгляду даного кримінального провадження об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів об`єднаної палати дійшла наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Беручи до уваги те, що захисник  ОСОБА_10 не оскаржує вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, кваліфікацію вчиненого за ч. 2 ст. 246 КК та призначене покарання, керуючись вимогами ст. 433 КПК, об`єднана палата Верховного Суду не перевіряє законності й обґрунтованості оскаржених судових рішень у цій частині.
Щодо застосування положень статей 96-1, 96-2 КК Суд виходить із такого.
Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, та не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а також визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. 
Норми Конституції України, положення міжнародних актів та практика Європейського суду з прав людини надали Конституційному Суду України підстави для висновку, що спеціальна конфіскація, визначена в статях 96-1, 96-2 КК, є можливим для правозастосування кримінально-правовим заходом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022 приписи статей
96-1, 96-2 КК узгоджуються із нормами Конституції України та Конвенції. 
Підстави застосовування спеціальної конфіскації визначаються законом України про кримінальну відповідальність, отже, положення кримінального процесуального закону застосовуються в тій частині, що їм не суперечить.
Спеціальна конфіскація є заходом кримінально?правового характеру, який полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у визначених законом випадках. Порядок її застосування унормовано положеннями частин 9-12 ст. 100 КПК.
Підставою застосування цього заходу є вчинення особою умисного кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, про які йдеться в ч. 1 ст. 96-1 КК.
Слід мати на увазі, що відповідно до ч. 3 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується й у разі, коли особа не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених цим Кодексом, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. 
Окремі підстави та умови для застосування спеціальної конфіскації щодо грошей, цінностей чи іншого майна юридичної особи визначені в ч. 4 ст. 96-2 КК, які, з огляду на положення ст. 433 КПК, не є предметом аналізу в цьому провадженні.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація, серед іншого, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Отже, метою застосування спеціальної конфіскації є припинення володіння знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення, їх вилучення у особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння і в такий спосіб забезпечення превенції вчинення нових правопорушень та убезпечення суспільства від їх вчинення.
Стягнення частини вартості майна, яке було використано як знаряддя чи засоби вчинення кримінального правопорушення, не може дієво забезпечити досягнення вищевказаних цілей та належно убезпечити суспільство від вчинення аналогічних кримінально-караних діянь суб`єктом кримінального правопорушення у майбутньому.
Законодавець чітко визначив у тексті кримінального закону випадки, коли спеціальній конфіскації підлягають грошові кошти, що є еквівалентом вартості майна, яке було використано як знаряддя або засоби кримінального правопорушення. Так у ч. 2 ст. 96-2 КК вказано, що якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у ч. 1 цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.
Положення п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК про те, що гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання, фактично вимагають з`ясувати питання про те, чи є особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння,власником (законним володільцем) знарядь та засобів його вчинення, а якщо ні, то чи знав власник (законний володілець) про їх незаконне використання. 
Ці положення водночас недвозначно стверджують, що обізнаність власника (законного володільця) про незаконне використання предметів спеціальної конфіскації, а тим більше їх особисте застосування як засобів чи знарядь вчинення правопорушення, безумовно унеможливлює їх повернення іншим співвласникам (в тому числі другому з подружжя), про яких кримінальний закон не згадує в цьому контексті. 
Норми КК передбачають застосування спеціальної конфіскації до знарядь та засобів вчинення кримінального правопорушення, а не до їх певної частини, отже, відсутні підстави вирішувати питання проповернення відповідних предметів спеціальної конфіскації особі, яка співвласником, і не знала і не могла знати про їх незаконне використання.
Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК у разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації такого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави. 
В аспекті застосування положень ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,вказаний вище припис визначає дієвий порядок захисту особою, яка є подружжям або співвласником і не знала і не могла знати про незаконне використання предметів спеціальної конфіскації як знаряддя або засобу вчинення кримінального правопорушення, своїх майнових інтересів в умовах, коли державою застосовуються спеціальні заходи в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, для убезпечення суспільства від вчинення кримінальних правопорушень.
Щодо оцінки доводів касаційної скарги.
За положеннями ч. 2 ст. 96-2 КК, якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у ч. 1 цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.
Жодна із вказаних обставин, не є співставною із обставинами цього провадження, де йдеться про спеціальну конфіскацію використаних як засоби та знаряддя вчинення злочину під час незаконної порубки дерев та подальшого перевезення деревини належних винуватим особам бензопил та колісних тракторів із гужовими повозками.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у ході судового розгляду встановлено, що під час незаконної порубки дерев та подальшого перевезення деревини засуджені  ОСОБА_11 та ОСОБА_12  використовували належні їм бензопили, а також колісні трактори з гужовими повозками.
Під час досудового розслідування слідчим винесено постанову від 23 січня 2024 року про визнання речовими доказами у цьому кримінальному проваджені колісних тракторів з гужовими повозками та бензопил, на які ухвалою слідчого судді накладено арешт.
Вироком суду першої інстанції на підставі статей 96-1, 96-2 КК застосовано спеціальну конфіскацію та вилучено у власність держави: колісний трактор марки «SHIFENG SF244CL» з гужовою повозкою та бензопилу марки «STIHL» моделі «MS260» належні  ОСОБА_11 , а також колісний трактор марки «SHIFENG SF244» з гужовою повозкою та бензопилу марки «STIHL» моделі «MS230», належні  ОСОБА_12 .
Не погоджуючись з вироком захисник ОСОБА_10 у апеляційній скарзі просив його змінити, скасувати застосування спеціальної конфіскації майна (знаряддя вчинення злочину), яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості, що дружини обвинувачених знали про вчинення даного злочину. 
Як слідує зі змісту оскарженої ухвали, судом апеляційної інстанції встановлено, що колісні трактори з гужовими повозками та бензопили, щодо яких застосовано спеціальну конфіскацію, належать  ОСОБА_11 та ОСОБА_12  на праві спільної сумісної власності подружжя, а їх дружини - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не були обізнані про вчинення їх чоловіками інкримінованого кримінального правопорушення, тому дійшов висновку про неможливість застосування спеціальної конфіскації до колісних тракторів та бензопил, які з огляду на положення ст. 183 ЦК є неподільною річчю, та застосував спеціальну конфіскацію грошової суми, яка є еквівалентом вартості даного майна.
З урахуванням наведеного вище обґрунтування, об`єднана палата вважає, що апеляційний суд дійшов до неправильного висновку, що майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не підлягає спеціальній конфіскації, якщо співвласник, який є правопорушником, використав його як знаряддя або засіб вчинення кримінального правопорушення, а інший із подружжя не був обізнаний про вчинення ним кримінального правопорушення. 
Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно належним чином дослідити доводи апеляційної скарги сторони захисту та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Виконуючи положення ст. 442 КПК, об`єднана палата робить висновок про те, як саме повинні застосовуватись норми статей 96-1, 96-2 КК щодо спеціальної конфіскації знарядь та засобів вчинення правопорушення, які перебувають у спільній власності.
Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК майно, що перебуває у спільній власності, підлягає спеціальній конфіскації, якщо співвласник, який є правопорушником, використав його як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення. 
Якщо майно, яке було використано як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення, перебуває у спільній власності подружжя і воно було використано одним із подружжя в ході вчинення кримінально-караного діяння, то таке майно підлягає спеціальній конфіскації в повному обсязі, оскільки його власник (той з подружжя, який вчинив кримінальне правопорушення) усвідомлено використав його в протиправних цілях. 
Керуючись статтями 434, 434-2, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 

ОСОБА_7