ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року
м. Київ

справа № 523/8964/16-ц
провадження № 61-7442св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куніци Володимира Миколайовича на рішення Пересипського районного суду м. Одеси (раніше - Суворовський районний суд м. Одеси) від 26 червня 2024 року в складі судді Кисельова В. К. та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2025 року в складі колегії суддів Назарової М. В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Юлія Дмитрівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору недійсним, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ситнікова Юлія Дмитрівна, Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням і виселення, та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстровий номер 65; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Мотивувала вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , виданого 05 червня 2007 року на підставі договору про інвестування у будівництво житлового будинку, належала квартира АДРЕСА_1 . Вона дізналася, що 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. було посвідчено договір купівлі-продажу, реєстровий номер 65, урезультаті укладення якого власником квартири стала  ОСОБА_2 .
Позивачка зазначала, що вказаний договір нею не підписувався, ніколи не укладався, відповідної волі та волевиявлення щодо його укладення вона не мала, у зв`язку з чим вважала, що договір від 11лютого 2015 року № 65 підлягає визнанню недійсним. Підпис від її імені на примірнику спірного договору виконаний не нею особисто, а іншою особою.
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням; виселити
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Зустрічний позов мотивований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений 11 лютого 2015 року між нею та  ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 5 договору купівлі-продажу продавець (  ОСОБА_1 ) зобов`язалась зняти з реєстраційного обліку в квартирі всіх осіб та звільнити квартиру. Однак відповідачка відмовилась звільняти квартиру та знятись з реєстраційного обліку. В квартирі зареєстровані відповідачка та  ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
26 червня 2024 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Інші позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 травня 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення.Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертизвід 10 грудня 2021 року № 21-4974, висновку експерта від 02серпня 2022 року № 22-3256 судової технічної експертизи, висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29червня 2023 року № 23-1200 судової почеркознавчої експертизи рукописний запис « ОСОБА_1 » та підпис у договорі купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року квартири        АДРЕСА_1 , посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу  Ситніковою Ю. Д. та зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 65, розміщені в графі «Продавець», виконані самою ОСОБА_1 . 

Суд відхилив як доказ копію експертного дослідження від 25 липня 2016 року № 34, відповідно до якого підпис від імені   ОСОБА_1 на фотокопії договору купівлі-продажу квартири від 11 лютого 2015 року у графі «Продавець» ймовірно виконаний не   ОСОБА_1 , а іншою особою. Суд вказав, що такий доказ є недопустимим через ненадання в розпорядження експертаоригіналу та другого екземпляру договору купівлі-продажу, що перебував у нотаріуса, а дослідження проводилось за фотокопією договору, що неприпустимо.

У контексті спростування доводів апеляційної скарги суд зазначив, що експертні висновки, які містяться в матеріалах справи за наслідками задоволених клопотань позивачки, містять вичерпні відповіді на всі поставлені питання та стосуються предмета доказування в справі - виконання саме позивачкою підписів на оспорюваному договорі та виконання таких рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів, такі висновки узгоджуються із всіма матеріалами справи, на підставі яких вони і проведені, не містять суперечностей, надані експертами в межах своєї компетенції та відповідають нормативно-правовим актам, що регулюють проведення експертних досліджень. Апеляційний суд звернув увагу на обставини укладення оспорюваного договору, оскільки спірна квартира була передана позивачкою в іпотеку банку і влютому 2015 року саме за зверненням позивачки до банку про добровільну реалізацію іпотечного майна з метою погашення заборгованості за кредитним договором 11 лютого 2025 року нею після зняття заборони банком як іпотекодержателем укладено спірний договір та здійснено погашення частини кредитних коштів, решту заборгованості банком було анульовано, про що позичальниця була повідомленаособисто шляхом вручення їй повідомлень про анулювання боргу.

Щодо зустрічного позову суди вказали, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які із ним постійно проживають і ведуть спільне господарство, усунення порушень права власності у будь-який час. Новий власник квартири через суд має право усувати всі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема виселяти з квартири повнолітніх осіб без надання іншого житлового приміщення. Таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом, тобто на підставі договору купівлі-продажу. У спірних правовідносинах є конкуренція прав на повагу до житла  ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 , які не є власниками спірної квартири, та правом власності на неї відповідачки  ОСОБА_2 . Задоволення зустрічного позову останньої допускає втручання у право на повагу до житла позивачки та її дочки, а відмова у його задоволенні допускає втручання у право власності  ОСОБА_2  11 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою:     АДРЕСА_3 , за 600508,00 грн, саме в якому продавець взяла на себе зобов`язання зняти з обліку зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей вжитку, що знаходяться в ній до 11 березня 2015 року (пункт 6 договору). Оскільки взяте на себе зобов`язання позивачка не виконує, вказане є підставою для виселення її та ОСОБА_4 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки вказані особи не є членами сім`ї ОСОБА_2 , між ними відсутні договірні відносини щодо користування спірним майном,  ОСОБА_1 втратила право проживання у спірній квартирі у зв`язку з припиненням її права власності на це майно 11 лютого 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

16 червня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Куніца В. М. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Пересипського районного суду м. Одеси (раніше - Суворовський районний суд м. Одеси) від 26 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судово-почеркознавчої експертизивід 10 грудня 2021 року № 21-4974 та від 29 червня 2023 року № 23-1200 є неправдивими, необґрунтованими та складеними з порушенням чинного законодавства, а саме: не зазначено категорії експертиз (первинна, додаткова, повторна і т. д.), відсутні описи розбіжних почеркових ознак; у висновку від 29 червня 2023 року № 23-1200 не зазначено підставу зміни правового статусу експертизи, оскільки вона призначалася як додаткова, відсутні підписи експерта та відбиток печатки експертної установи, немає посилань на попередню експертизу від 10 грудня 2021 року № 21-4974, не зазначено прізвище експерта, назву експертної установи, номер і дату висновку, зміст заключних висновків первинної експертизи, наведені експертом описання зразків почерку та підпису  ОСОБА_1 є неточними й не дозволяють оцінити якість і достатність представленого порівняльного матеріалу, експерт неправильно визначив у порівнюваних підписах загальні почеркознавчі ознаки. Судовий експерт обманює суд про збіжність ознак, оскільки на ілюстрованих зображеннях вбачаються стійкі розбіжності окремих ознак, які свідчать про підробку підпису і почерку. У справі наявне експертнедослідження від 25 липня 2016 року № 34, яке суперечить висновкам судово-почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2021 року № 21-4974 та від 29 червня 2023 року № 23-1200. Згідно з методичними рекомендаціями в галузі почеркознавчих експертиз у виняткових випадках експертиза може проводитися навіть за фотокопіями. 
Суди не врахували правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2023 року в справі № 686/24376/20, про те, що коли висновок експерта є неповним і таким, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства, він визнається недопустимим доказом. 
Справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_4 без належного її повідомлення про дату, час і місце судового засідання, а також без участі ОСОБА_2 . Участь у судових засіданнях ОСОБА_4 була важливою, оскільки вирішувалося питання про її виселення з квартири, а іншого житла вона не має. 
Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Акціонернетовариство (далі - АТ) «Укрсиббанк»зазначає, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 скористалися своїм правом на правничу допомогу, особиста присутність сторони в судовому засіданні є правом, а не обов`язком. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження своїх вимог. Спірний договір купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року підписаний особисто ОСОБА_1 та посвідчений нотаріусом, яка ідентифікувала особу продавця перед посвідченням договору. Суть касаційної скарги полягає в незгоді позивачки з висновками експертиз, однак суд не наділений повноваженнями збирати докази в справі. Висновок експерта від 29 червня 2023 року № 23-1200 підписаний з накладанням кваліфікованого електронного підпису із засвідченням кваліфікованою електронною печаткою експертної установи, тому є належним доказом у справі. 

Приватний нотаріус Ситнікова Ю. Д.у відзиві на касаційну скаргу посилається на те, що вона встановила особу ОСОБА_1 перед посвідченням оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, відібрала від її колишнього чоловіка письмову заяву щодо режиму власності квартири і він не заперечував, що особа продавця за договором його колишня дружина. У матеріалах справи відсутні будь-які заяви ОСОБА_1 про викрадення в неї паспорта. Також ОСОБА_1 перед відчуженням квартири зверталася до банку з метою врегулювання кредитних правовідносин та продажу предмета іпотеки - квартири за оспорюваним правочином, що свідчить про те, що позивачка мала реальний намір укласти цей договір та особисто підписала його. Незгода ОСОБА_1 із висновками експерта не вказує на їх недійсність. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 була власником квартири  АДРЕСА_1 , яка їй належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 червня 2007 року Виконавчим комітетом Одеської міської Ради.
29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком (далі - АКБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено низку кредитних договорів, а саме: договір про надання споживчого кредиту № 11353396000, договір про надання споживчого кредиту № 11353400000. За умовами вказаних кредитних договорів банком надано позивачці грошові кошти із покладенням на неї обов`язку їх повернення за погодженим графіком, сплатою відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, що витікають із цих кредитних договорів, а також умовою забезпечення кредиту. Сторонами погоджено передачу позичальником у заставу належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_4 .
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між ОСОБА_1 та АКБ «УкрСиббанк» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., зареєстрований в реєстрі за № 2828, за умовами якого в іпотеку передано квартиру загальною площею 78,0 кв. м, житловою площею 44,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . На період чинності відповідної іпотеки, нотаріусом накладено заборону відчуження вказаної в договорі квартири.
11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. посвідчено договір купівлі-продажу, реєстровий номер 65, відповідно до якого ОСОБА_1 (продавець) передала у власність, а ОСОБА_2 (покупець) прийняла у власність квартиру  АДРЕСА_1 .
11 лютого 2015 року ОСОБА_3 подавав до приватного нотаріуса Ситнікової Ю. Л. заяву, в якій підтвердив, що квартира АДРЕСА_1 придбана його колишньою дружиною ОСОБА_1 за власні кошти. В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно він подавав вищевказану заяву до нотаріуса.
У процесі розгляду справи представник АТ «Укрсиббанк» пояснив, що ОСОБА_1 мала заборгованість за кредитним договором, а тому виявила бажання продати іпотечне майно, у зв`язку з чим 02 лютого 2015 року зверталась до банку з відповідною заявою - про допомогу у реалізації заставного майна АТ «УкрСиббанк», що виступає забезпеченням зобов`язання за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 11353396000, а саме квартиру АДРЕСА_1 , власником якої вона є, з метою погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, мінімальна ціна реалізації - 70 000,00 доларів США.
АТ «Укрсиббанк» надало на підтвердження цього доводу копію заяви ОСОБА_1 від 02 лютого 2015 року. 
Матеріали справи також містять повідомлення банку ОСОБА_1 від 11 лютого 2015 року про анулювання боргу за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 11353396000 в розмірі 28 114,70 доларів США. Це повідомлення отримано 11 лютого 2015 року ОСОБА_1 , про що свідчить її підпис на ньому.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 травня 2016 року № 59779235 вбачається обтяження належної позивачці спірної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , іпотекою відповідно до іпотечного договору, реєстровий номер 2828, 29 травня 2008 року, приватний нотаріус Ситнікова Ю. Д., заборона номер 296, та відмітка про перенесення запису до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 лютого 2015 року та реєстрація права власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 65, виданий 11 лютого 2015 року, видавник: приватний нотаріус Ситнікова Ю. Д., дата, час державної реєстрації: 11 лютого 2016 року. 
Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзивів та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Стосовно повідомлення судом про час та місце розгляду справи

Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, першочергово звертає увагу на ті, що містять посилання на порушення судами норм процесуального права, які згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

На підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України суд скасовує судове рішення лише за касаційною скаргою особи, яку не повідомлено про дату, час і місце судового засідання. 

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що справу розглянуто у відсутність ОСОБА_4 без належного її повідомлення про дату, час і місце судового засідання, а також без участі ОСОБА_2 . Участь у судових засіданнях ОСОБА_4 була важливою, оскільки вирішувалося питання про її виселення з квартири, а іншого житла в неї немає. 

Тобто позивачка посилається на порушення прав інших учасників неповідомленням про час і місце розгляду справи, а не своїх, що виключає пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України як підставу скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім того, саму ОСОБА_1 апеляційний суд належно повідомляв про судові засідання. 

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України). 

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Апеляційний суд надсилав ОСОБА_1 судову кореспонденцію за адресою, яку вона вказала в апеляційній скарзі (т. 4, а. с. 68): АДРЕСА_3 (т. 4, а. с. 172, 181, 199). Судові повістки поверталися до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Отже, суд апеляційної інстанції не допустив порушення прав  ОСОБА_1  знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України), забезпечив можливість реалізувати процесуальні права, тому відсутні обов`язкові підстави скасування судових рішень.
Також Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_1 є заявницею за апеляційною скаргою та зобов`язувалася цікавитися станом розгляду її скарги. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 16 лютого 2017 року в справі «Каракуця проти України» (заява № 2814/20) зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу самацікавитисяпровадженням у їїсправі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (параграф 53).
У рішенні від 20 березня 2025 року в справі «Krupnyk v. Ukraine» (заява№ 16505/23) ЄСПЛ наголосив на обов`язку зацікавлених сторін проявляти особливу старанність у захисті своїх інтересів і вживати необхідних заходів для того, щоб бути в курсі подій у провадженні.
Щодо суті спору

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається Верховним Судом,  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстровий номер 65; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивачка зазначала, що вказаний договір не не підписувала та не укладала. 

Стаття 207 ЦК України (в редакції на дату підписання оспорюваного договору 11 лютого 2015 року) встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Така позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року всправі № 145/2047/16-ц. 

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є саме висновок почеркознавчої експертизи (такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду: від 18 січня 2023 року в справі № 601/2139/21, від 24 травня 2023 року в справі №567/792/22, від 19 червня 2023 року в справі №601/1965/21, від 21 червня 2023 року всправі № 567/874/22).

Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року призначено всправі почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання, чи виконаний підпис та запис про прізвище ОСОБА_5 у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 , посвідченому  11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д.,реєстровий номер № 65, особисто ОСОБА_1 або іншою особою? 
17 лютого 2022 року до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2021 року № 21-4974, у якому експертом встановлено, що рукописний текст « ОСОБА_1 » та підпис у договорі купівлі-продажу квартири  АДРЕСА_1 , посвідченому 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстровий номер № 65, розміщені в графі «Продавець», виконані ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 12 липня 2022 року в справі призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені запитання:
1. Чи виконаний підпис та запис « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» у другому екземплярі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстровий номер № 65, особисто ОСОБА_1 або іншою особою? 
2. Чи виконаний підпис та запис « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» у другому екземплярі та оригіналі договору купівлі-продажу квартири однією особою - « ОСОБА_1 » або іншою/іми особою/ами? 
3. Чи виконаний підпис та запис « ОСОБА_1 » у оригіналі реєстру нотаріальних дій за 2015 рік?
Ухвалою суду від 12 липня 2022 року судом призначено в справі судову технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлено запитання:
1. Чи виконаний підпис та запис « ОСОБА_1 » у графі «Продавець» у оригіналі та другому архівному екземплярі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , посвідченого 11 лютого 2015 року, з попередньою технічною підготовкою чи застосування технічних засобів?
2. Чи виконаний підпис та запис « ОСОБА_1 » у оригіналі реєстру нотаріальних дій за 2015 рік з попередньою технічною підготовкою чи застосування технічних засобів?
17 січня 2023 року до суду надійшов висновок судової технічної експертизи документів від 10 січня 2023 року № 22-3256, в якому зазначено, що підписи від імені ОСОБА_1 та записи: « ОСОБА_1 », розміщені у графах «Продавець» у: оригіналі договору купівлі-продажу квартири квартири  АДРЕСА_1 , другому архівному екземплярі цього договору, , а також підпис від імені ОСОБА_1 та запис « ОСОБА_1 » у оригіналі реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю. Д. за 2015 рік, у якому зареєстрована нотаріальна дія від 11 лютого 2015 року № 65, виконані рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим барвною речовиною синьо-фіолетового кольору для кулькових ручок.Підписи від імені ОСОБА_1 та записи, які розміщені у графах: «Продавець» у: оригіналі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д., реєстровий номер № 65, другому архівному екземплярі цього договору, а також підпис від імені ОСОБА_1 та запис « ОСОБА_1 » у оригіналі реєстру нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю. Д. за 2015 рік, у якому зареєстрована нотаріальна дія від 11 лютого 2015 року № 65, виконані рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим барвною речовиною синьо-фіолетового кольору для кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.
Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року судом повторно призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу.
21 серпня 2023 року до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи від 29 червня 2023 року № 23-1200, відповідно до якого:
1. Рукописний запис « ОСОБА_1 » у наданому на експертизу другому примірнику договору купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. та зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 65, розміщений в графі «Продавець», виконаний ОСОБА_1 . Підпис від імені ОСОБА_1 у другому примірнику договору купівлі-продажу, розміщений в графі «Продавець» ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконаний самою ОСОБА_1 . 
2. Рукописні записи « ОСОБА_1 » у наданих на експертизу двох примірниках договору купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. та зареєстрованих в реєстрі нотаріальних дій за № 65, розміщені в графі «Продавець», виконані однією особою. Підписи від імені ОСОБА_1 у примірниках договору купівлі-продажу, розміщені в графі «Продавець» ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконані однією особою.
3. Рукописний запис «ОСОБА_1» у наданому на експертизу документі - реєстрі нотаріальних дій за 2015 рік виконаний ОСОБА_1 . 
Установивши фактичні обставини справи на підставі належно оцінених доказів, суди врахували, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизиОдеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10 грудня 2021 року № 21-4974, висновку експерта від 02серпня 2022 року № 22-3256 судової технічної експертизи, висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29червня 2023 року № 23-1200 судової почеркознавчої експертизи рукописний запис « ОСОБА_1 » та підпис у договорі купівлі-продажу від 11 лютого 2015 року квартири        АДРЕСА_1 , посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю. Д. та зареєстрованому в реєстрі нотаріальних дій за № 65, розміщені в графі «Продавець», виконані самою ОСОБА_1 . 

На підставі встановленого суди виснували про відсутність дефекту волі ОСОБА_1 на вчинення правочину щодо відчуження квартири        АДРЕСА_1  як підстави його недійсності. 

Договір купівлі-продажу квартири   АДРЕСА_1  від 11 лютого 2015 року посвідчений нотаріально, підписаний сторонами та підтверджує їх волевиявлення. 

Відмова сторони від власного підпису не є підставою для недійсності правочину. 
Експертні дослідження призначалися за клопотанням позивачки, що свідчить про використання нею засобів доказування в справі й відсутність перешкод суду щодо доведення позивачкою переконливості своїх доводів. 
Касаційна скарга мотивованатим, що висновки судово-почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2021 року № 21-4974 та від 29 червня 2023 року № 23-1200 є неправдивими, необґрунтованими та складеними з порушенням чинного законодавства, а саме: не зазначено категорії експертиз (первинна, додаткова, повторна і т. д.), відсутні описи розбіжних почеркових ознак; у висновку від 29 червня 2023 року № 23-1200 не зазначено підставу зміни правового статусу експертизи, оскільки вона призначалася як додаткова, відсутні підписи експерта та відбиток печатки експертної установи, немає посилань на попередню експертизу від 10 грудня 2021 року № 21-4974, не зазначено прізвище експерта, назву експертної установи, номер і дату висновку, зміст заключних висновків первинної експертизи, наведені експертом описання зразків почерку та підпису  ОСОБА_1 є неточними й не дозволяють оцінити якість і достатність представленого порівняльного матеріалу, експерт неправильно визначив у порівнюваних підписах загальні почеркознавчі ознаки. Судовий експерт обманює суд про збіжність ознак, оскільки на ілюстрованих зображеннях вбачаються стійкі розбіжності окремих ознак, які свідчать про підробку підпису і почерку. 
Такі доводи фактично зводяться до суб`єктивної незгоди із висновками експертів та переоцінки доказів у справі.
Дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу I Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Науково-методичні рекомендації) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, у якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.
Згідно з пунктом 4.23 розділу IV Науково-методичних рекомендацій, оформлення клопотання експерта, висновку експерта (експертів), додатків до нього та повідомлення про неможливість надання висновку в електронній формі здійснюється з накладенням кваліфікованого електронного підпису експерта із засвідченням його кваліфікованою електронною печаткою експертної установи (одноразово на кожному файлі). 
18 вересня 2023 року представник позивачки - адвокат Куниця В. М. подавав клопотання про призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що висновок судової почеркознавчої експертизи від 29 червня 2023 року № 23-1200 не підписаний експертом, а також не скріплений печаткою експертної установи. Окрім того, він посилався на те, що у висновках експерта не зазначена категорія експертизи, не було вказано про проведення попередньої судової почеркознавчої експертизи, експертом не перелічені документи, які використовувались експертом під час дослідження та ін.
Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року зобов`язано Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз надіслати на електрону адресу суду оригінал висновку судової почеркознавчої експертизи від 29 червня 2023 року № 23-1200, що підтверджений електронним цифровим підписом, або надати паперову копія електронного документу на адресу суду, яка буде пронумерована та скріплена печаткою.
12 грудня 2023 року до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи від 29 червня 2023 року № 23-1200, що підтверджений кваліфікованим електронним підписом, що спростовує доводи касаційної скарги про те, що у висновку від 29 червня 2023 року № 23-1200 відсутні підписи експерта та відбиток печатки експертної установи. 
У касаційній скарзі зазначено, що суди не врахували правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2023 року в справі № 686/24376/20, про те, що коли висновок експерта є неповним і таким, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства, він визнається недопустимим доказом. 
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2023 року в справі № 686/24376/20, на яку посилається заявник, суд керувався тим, що з усіх вилучених під час тимчасового доступу документів особою підписані лише посадова інструкція начальника відділення та договір про індивідуальну матеріальну відповідальність, вони із вільних зразків підпису стали самим предметом дослідження, а вільні зразки підпису взагалі були відсутні під час проведення експертного дослідження, що є порушенням вимог Науково-методичних рекомендацій. За таких обставин висновок експерта є неповним і таким, що проведений з порушенням вимог чинного законодавства.
Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і всправі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
У цій справі вільні зразки підпису  ОСОБА_1  надавалися нею як для проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2021 року № 21-4974, так і судової почеркознавчої експертизи від 29 червня 2023 року  № 23-1200, тому відсутні підстави вважати ці експертні висновки неповними. 
Заявник у касаційній скарзі посилається на те, що в справі наявне експертне дослідження від 25 липня 2016 року № 34, яке суперечить висновкам судово-почеркознавчої експертизи від 10 грудня 2021 року № 21-4974 та від 29 червня 2023 року № 23-1200. Згідно з методичними рекомендаціями в галузі почеркознавчих експертиз у виняткових випадках експертиза може проводитися навіть за фотокопіями. 
Верховний Суд погоджується з висновками судів про недопустимість як доказу експертного дослідження від 25 липня 2016 року № 34, оскільки в розпорядження експерта не надавався оригінал оспорюваного договору купівлі-продажу, дослідження за фотокопією договору, а відповідно до пункту  1.1  глави 1 розділу I Науково-методичних рекомендацій для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.
Суди попередніх інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і зробили обґрунтований висновок про відмову в позовіОСОБА_1 .
Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо суті спору, які належним чином обґрунтовані та вмотивовані. 
Задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 позивачка за первісним позовом за доводами касаційної скарги окремо не оспорює, пов`язує необхідність скасування судових рішень і в цій частині лише як наслідок задоволення її первісних позовних вимог. Оскільки Верховний Суд погодився з відмовою в позові ОСОБА_1 , то підстави для скасування рішень судів у частині задоволення зустрічного позову відсутні. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі за результатом касаційного розгляду справи відмова в позові  ОСОБА_1  залишається без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куніци Володимира Миколайовича залишити без задоволення. 
Рішення Пересипського районного суду м. Одеси (раніше - Суворовський районний суд м. Одеси) від 26 червня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська