ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 925/245/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Іщенка Р. П. (у порядку самопредставництва),
відповідача - не з`явилися,
третьої особи-1 - не з`явилися,
третьої особи-2 - Шевченка А. О. (адвокат),
третьої особи-3 - не з`явилися,
прокуратури - Цимбалістого Т. О. (за посвідченням),
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі 
за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Магнус",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1) Державного підприємства "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат",
2) Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",
3) ОСОБА_1 ,
про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 17.03.2025 заступник керівника Черкаської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, Продавець, позивач) звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Магнус" (далі - ТОВ "Агро Магнус", Товариство, Покупець, відповідач), за участю третіх осіб: Державного підприємства "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" (далі - ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат", Підприємство, третя особа-1), Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк, третя особа-2), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа-3), про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" від 20.06.2024 № 1132 (далі - договір купівлі-продажу від 20.06.2024, договір № 1132), укладеного між РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і ТОВ "Агро Магнус", посилаючись на норми статей 16, 530, 629, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини 8 статті 32 Кодексу цивільного захисту України, статей 4, 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статей 26, 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018), статті 23 Закону України "Про прокуратуру", пунктів 2, 4 розділу І та пункту 1 розділу ІІ Порядку здійснення контролю за виконанням зобов`язань, визначених у договорі купівлі-продажу, затвердженого наказом Фонду державного майна України (далі - ФДМУ) від 18.10.2018 № 1327 (далі - Порядок № 1327). 
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що на порушення умов договору купівлі-продажу від 20.06.2024 Товариство не виконало обов`язку з утримання захисної споруди цивільного захисту (сховища) у готовності до використання за цільовим призначенням та не забезпечило погашення заборгованості із заробітної плати та податків упродовж встановленого строку - 6 місяців від дати набуття у власність об`єкта приватизації (тобто до 20.12.2024). 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.06.2025 (головуючий - Гладун А. І., судді Грачов В. М., Кучеренко О. І.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 (головуючий - Буравльов С. І., судді Андрієнко В. В., Шапран В. В.), позов задоволено повністю з тих мотивів, що станом на 03.03.2025 податковий борг ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" становив 3 385 016,01 грн, заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску становила 89 803,83 грн, за період з 01.10.2023 по 01.02.2025 виплату заробітної плати працівникам Підприємства здійснено не в повному обсязі, тобто відповідач у встановлений договором № 1132 строк не виконав передбаченого цим договором обов`язку щодо забезпечення погашення протягом шести місяців від дати переходу права власності заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" із заробітної плати та перед бюджетом у сумі, визначеній на дату переходу права власності на об`єкт приватизації, що в розумінні пункту 2 частини 3 та частини 9 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) є виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в судовому порядку. 
Крім того, визнання позову відповідачем у підготовчому засіданні не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд першої інстанції, керуючись частиною 3 статті 185, частинами 1, 4 статті 191 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення суду про задоволення позову.
При цьому суд апеляційної інстанції не взяв до уваги аргументи Банку про порушення його прав кредитора за грошовими вимогами до ТОВ "Агро Магнус" (як правонаступника ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат") унаслідок визнання позову відповідачем, позаяк, виходячи зі змісту положень частини 2 статті 653 ЦК України, розірвання договору купівлі-продажу від 20.06.2024 є підставою припинення зобов`язання саме між його сторонами і не є підставою припинення інших зобов`язань за участю кожної зі сторін та інших (третіх) осіб, зокрема зобов`язань, що виникли між АТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_1 і ДП "Кам`янський спиртогорілчаний завод", правонаступником якого внаслідок укладення договору купівлі-продажу об`єкта приватизації стало Товариство.
Водночас, відхиляючи доводи Банку (апелянта) про те, що обов`язковою передумовою звернення з позовом про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації є проведення органом приватизації заходів планового або позапланового контролю за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу на підставі та в порядку, передбачених Порядком № 1327, зі складанням за їх наслідками акта поточної або підсумкової перевірки, апеляційний суд зазначив, що як Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинний з 07.03.2018), так і Порядок № 1327 не встановлюють імперативної вимоги щодо проведення органом приватизації обов`язкового попереднього (до звернення з позовом до суду) заходу контролю за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу в разі, коли сам покупець повідомив орган приватизації про його невиконання.
Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що звертаючись 17.12.2024 до органу приватизації (позивача) з пропозицією розірвати договір купівлі-продажу від 20.06.2024 за згодою сторін, Покупець (відповідач) наголосив на виявленні невідповідності розміру заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат", яка підлягає погашенню, повідомивши в такий спосіб Продавця про відсутність наміру погашати заборгованість, що виключає необхідність проведення перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації з метою подальшого звернення органу приватизації до суду з позовом про розірвання такого договору.
Разом з тим апеляційний суд дійшов висновку про належне обґрунтування Прокурором підстав для представництва інтересів держави в цій справі зважаючи на те, що хоча РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях після відповідного звернення Прокурора визнало існування підстав для захисту інтересів держави та звернення з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, однак упродовж розумного строку не вживало заходів після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, що є бездіяльністю органу приватизації. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та залишити позов без розгляду або ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
5. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що: 
1) суди не врахували висновку щодо застосування положень частини 3 статті 7, частини 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018) та пункту 2.7 Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженого наказом ФДМУ від 10.05.2012 № 631, чинним до 20.12.2018 (далі - Порядок № 631), в подібних правовідносинах (в контексті того, що ФДМУ перед зверненням до суду потрібно здійснити перевірку виконання умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації та скласти за її результатами акт, який є належним і допустимим доказом для звернення ФДМУ до суду, оскільки непроведення перевірки позбавляє права такого звернення), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 904/2524/19 (пункт 111) та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 910/7708/17, від 20.06.2023 у справі № 910/502/19, від 09.10.2024 у справі № 910/628/20 (910/32312/15), від 02.04.2025 у справі № 918/103/24;
2) суди не врахували висновку щодо застосування норми статті 10 Закону України "Про Фонд державного майна України" в подібних правовідносинах (в контексті наділення органів приватизації правом саме в період проведення перевірки запитувати та отримувати від органів державної влади і місцевого самоврядування інформацію та документи, що стосуються виконання власником умов договору), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 904/2524/19 (пункт 70);
3) суди не врахували висновку щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах (в контексті того, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, який не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави), викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 45, 47), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункти 8.39, 8.40) від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.56, 8.57) та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23;
4) на теперішній час відсутній висновок щодо питання застосування положень частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) та пунктів 6- 8 розділу І, пунктів 2, 7 розділу ІІ, пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 1327 (чинного з 21.12.2018) у правовідносинах розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації (у контексті наявності чи відсутності в органу приватизації обов`язку здійснювати контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації та складати акт відповідної перевірки в разі, якщо до настання строку виконання зобов`язань до продавця від покупця надійшли повідомлення про намір не виконувати в майбутньому договір купівлі-продажу та пропозиція щодо розірвання такого договору).
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
6. Заступник Черкаської обласної прокуратури у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.
7. ТОВ "Агро Магнус", ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" і ОСОБА_1. не скористалися правом на подання відзивів на касаційну скаргу.
8. РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях у відзиві на касаційну скаргу просить касаційне провадження за касаційною скаргою Банку, відкрите в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, закрити, посилаючись на неподібність правовідносин у цій справі та в зазначених скаржником справах, а в іншій частині касаційну скаргу залишити без задоволення.
Розгляд справи Верховним Судом 
9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.12.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.10.2024 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 925/245/25 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на 13.01.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
10. 20.06.2024 за результатами електронного аукціону із зниженням стартової ціни між РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (Продавець) і ТОВ "Агро Магнус" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності - єдиного майнового комплексу ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Кам`янка, вул. Руднянська (Сердюка), 1, за умовами пунктів 1.1, 2.1 якого Продавець зобов`язується передати у власність покупцю об`єкт малої приватизації державної власності - єдиний майновий комплекс Підприємства за адресою: Черкаська обл, Черкаський р-н, м. Кам`янка, вул. Руднянська (Сердюка), 1 (об`єкт приватизації), а Покупець зобов`язується прийняти об`єкт приватизації та виконати визначені в договорі умови. До складу об`єкта приватизації входять усі види майна, призначені для діяльності підприємства (крім того, що не підлягає приватизації) - будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, в тому числі активи і пасиви згідно з фінансовою звітністю державного підприємства. Покупець сплатив у повному обсязі ціну продажу об`єкта приватизації, визначену за результатами електронного аукціону, яка становить 9 333 333,32 грн. Право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після укладення цього договору та підписання акта приймання-передачі об`єкта приватизації, але не раніше дати отримання дозволу Антимонопольного комітету України на концентрацію, якщо отримання такого дозволу вимагається законом.
Згідно з пунктом 5.3 договору № 1132 Продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку у разі отримання Покупцем відмови Антимонопольного комітету України у наданні дозволу на концентрацію.
Підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 договору купівлі-продажу від 20.06.2024 передбачено, що Покупець зобов`язаний від дати переходу права власності протягом 6 (шести) місяців забезпечити погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом у розмірі, що складеться на дату переходу права власності на об`єкт приватизації.
У пункті 10.2 договору № 1132 сторони погодили, що договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін, в тому числі за рішенням суду, у разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених цим договором, у визначені строки, або відповідно до пункту 5.3 договору. У разі розірвання в судовому порядку договору в зв`язку з невиконанням Покупцем договірних зобов`язань об`єкт приватизації підлягає поверненню у державну власність у встановленому законодавством порядку.
За змістом пункту 10.4 договору купівлі-продажу від 20.06.2024 виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством та договором, є зокрема: невиконання умов продажу об`єкта приватизації і зобов`язань Покупця, визначених умовами договору, в установлений договором строк.
Відповідно до пункту 13.4 договору № 1132 Покупець повинен дотримуватися вимог частини 8 статті 32 Кодексу цивільного захисту України щодо захисної споруди цивільного захисту, що не підлягає приватизації: сховища для цивільної оборони літера "И-1" (протирадіаційне укриття № 89928, 1979 року будівництва), за адресою: Черкаська обл, Черкаський р-н, м. Кам`янка, вул. Сердюка (Руднянська), 1, яке перебуває на балансі державного підприємства.
11. У додатку № 1 та додатку № 2 до договору купівлі-продажу від 20.06.2024 сторони погодили переліки нерухомого майна, транспортних засобів, які передаються у власність Покупцю. 
20.06.2024 між РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і ТОВ "Агро Магнус" було підписано акт приймання-передачі об`єкта малої приватизації. 
01.07.2024 РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях видало наказ № 0274-О, яким затвердило результати продажу об`єкта приватизації, а приватизацію визнало завершеною.
12. Листом від 27.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відповідь на запит РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях повідомило, що станом на 24.06.2024 заборгованість ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" з обов`язкових платежів до Пенсійного фонду України становить 510 467,11 грн. 
Листом від 02.12.2024 Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області повідомило позивача про те, що станом на 24.06.2024 заборгованість ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" зі сплати податків до зведеного бюджету становить 3 385 016,28 грн.
13. 17.12.2024 ТОВ "Агро Мангус" звернулося до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях із пропозицією розірвати за згодою сторін договір купівлі-продажу від 20.06.2024 у зв`язку з невідповідністю заявлених до приватизації відомостей фактичному стану справ. 
03.01.2025 у відповідь на зазначену пропозицію Продавець повідомив Покупця про те, що виконало свої зобов`язання за договором № 1132, тому відсутні правові підстави для його розірвання за згодою сторін, а при наявності обставин, які свідчать про невиконання умов договору Покупцем, такий договір може бути розірвано виключно за рішенням суду.
14. 24.01.2025 ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" повідомило РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про те, що заборгованість Підприємства із заробітної плати перед працівниками станом на 24.06.2024 становить 1 058 748,11 грн, у т. ч. податки до бюджету із зарплати 144 981,18 грн. 
15. 03.03.2025 і 05.03.2025 Головне управління Державної податкової служби у Черкаській області у відповідь на звернення Черкаської обласної прокуратури повідомило, що згідно з відомостями поданої ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" звітності встановлено виплату заробітної плати в неповному обсязі за період із 01.10.2023 по 01.02.2025. Станом на 20.06.2024 податковий борг Підприємства становив 3 385 016,01 грн, станом на 03.03.2025 податковий борг третьої особи-1 становить 3 385 016,01 грн, а її заборгованість по єдиному соціальному внеску - 89 803,83 грн. 
03.03.2025 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області у відповідь на звернення Черкаської обласної прокуратури повідомило, що за даними інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційна система "Облік та візуалізація фонду захисних споруд цивільного захисту" протирадіаційне укриття № 89929, розташоване на вул. Руднянській (Сердюка), 1 у м. Кам`янці, оцінено як неготове в зв`язку з тим, що споруда тривалий час використовувалася для цілей національної безпеки і оборони. Комплексне обстеження укриття заплановано на серпень 2025 року.
16. 06.02.2025 Прокурор звернувся до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях із запитом, в якому просив у найкоротший строк надати документи щодо процедури приватизації, укладення і виконання умов договору купівлі-продажу від 20.06.2024 та інформацію про вжиті Продавцем заходи задля усунення порушення умов договору та закону, зокрема повернення приватизованого майна у державну власність. Звернув увагу позивача на передбачені законом і договором підстави для його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. 
03.03.2025 РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях у відповідь на запит повідомило Прокурору обставини, які свідчать про невиконання Товариством умов договору № 1132 і про звернення Покупця з пропозицією розірвати договір, а також запевнило, що розпочало позовну роботу щодо розірвання договору за рішенням суду та повернення об`єкта приватизації у державну власність і наразі очікує необхідні кошти для сплати судового збору.
10.03.2025 Прокурор повідомив РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про те, що за наслідками опрацювання інформації та матеріалів щодо виконання ТОВ "Агро Мангус" умов договору купівлі-продажу від 20.06.2024 встановив підстави для розірвання договору в судовому порядку та підготував і направляє до суду позовну заяву в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Товариства про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.
Позиція Верховного Суду
17. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
18. В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки місцевого та апеляційного господарських судів про наявність передбачених пунктом 2 частини 3 та частиною 9 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) виключних умов для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в судовому порядку, позаяк у встановлений договором № 1132 строк (протягом шести місяців) відповідач не виконав зобов`язань із погашення заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" із заробітної плати та перед бюджетом у сумі, визначеній на дату переходу права власності на об`єкт приватизації, оскільки в підготовчому засіданні позов визнано відповідачем і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.
19. Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позову з огляду на таке.
20. Відносини приватизації, в тому числі підстави та порядок розірвання договорів купівлі-продажу державного і комунального майна, врегульовані спеціальним законом - Законом України від 18.01.2018 № 2269-VІІІ "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинним із 07.03.2018).
21. Згідно з абзацом 5 частини 2 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) до договору купівлі-продажу включаються передбачені умовами аукціону, викупу зобов`язання сторін щодо погашення боргів із заробітної плати та перед бюджетом, простроченої кредиторської заборгованості підприємства.
22. Частиною 3 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (в редакції, чинній станом на час укладення договору купівлі-продажу від 20.06.2024) передбачено, що виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, є: 2) невиконання умов продажу об`єкта і зобов`язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк; 3) подання органу приватизації неправдивих відомостей; 4) сплата за об`єкт приватизації коштів, отриманих з порушенням вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 5) невиконання зобов`язання покупця щодо недопущення скорочення чисельності працівників з ініціативи нового власника чи уповноваженого ним органу; 6) продаж або в інший спосіб відчуження покупцем приватизованого об`єкта (його частини) або нерухомого майна господарського товариства, якщо об`єктом приватизації є пакет акцій (часток) такого товариства, особам, визначеним частиною 2 статті 8 цього Закону, протягом виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу повинен містити положення щодо відповідальності (звільнення від відповідальності) у разі виникнення форс-мажорних обставин (стихійне лихо, обставини непереборної сили тощо).
23. Відповідно до частин 9, 10 статті 26 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду. У разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню в державну (комунальну) власність.
24. Колегія суддів зазначає, що положення частини 3 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" не містять імперативного припису про обов`язковість розірвання договору купівлі-продажу в разі невиконання стороною виключних умов, а, навпаки, відсилають до загальних норм ЦК України, зазначаючи про те, що за наявності виключних умов для розірвання договору, договір розривається в передбаченому законодавством порядку, що не виключає можливості застосування норм статті 651 ЦК України (схожий висновок викладено в пункті 9.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі суддів від 07.02.2025 у справі № 910/5663/22 (910/7708/17) зі спору про розірвання договору купівлі-продажу, укладеного в процесі приватизації державного майна).
25. Таким чином, невиконання відповідачем умов продажу об`єкта приватизації і зобов`язань покупця, визначених пунктом 6.5.1 договору купівлі-продажу від 20.06.2024, у встановлений цим договором 6-місячний строк, зумовлює право іншої сторони - Продавця вимагати розірвання зазначеного договору в судовому порядку. 
Невиконання Товариством (Покупцем) свого обов`язку з погашення боргів Підприємства зі сплати податків та виплати заробітної плати є порушенням зобов`язання, що виникло на підставі договору купівлі-продажу об`єкта приватизації.
26. Разом із тим колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції, керуючись положеннями частини 2 статті 46, частин 3, 4 статті 185 та частин 1, 4 статті 191 ГПК України, за результатами підготовчого провадження дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову з огляду на визнання позову відповідачем, яке (визнання позову) не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.
Такому висновку суду передувало визнання Товариством обставин невиконання ним умов договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації у частині забезпечення протягом 6 місяців (від дати набуття у власність об`єкта приватизації) погашення заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" із заробітної плати та податків.
27. Третя особа-2 у поданій касаційній скарзі посилається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме:
якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
28. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій: 1) висновку щодо застосування положень частини 3 статті 7, частини 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018) та пункту 2.7 Порядку № 631 (чинного до 20.12.2018) в подібних правовідносинах (у контексті того, що ФДМУ перед зверненням до суду потрібно здійснити перевірку виконання умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації та скласти за її результатами акт, який є належним і допустимим доказом для звернення ФДМУ до суду, оскільки непроведення перевірки позбавляє права такого звернення), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 904/2524/19 (пункт 111) та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 910/7708/17, від 20.06.2023 у справі № 910/502/19, від 09.10.2024 у справі № 910/628/20 (910/32312/15), від 02.04.2025 у справі № 918/103/24; 2) висновку щодо застосування норми статті 10 Закону України "Про Фонд державного майна України" в подібних правовідносинах (в контексті наділення органів приватизації правом саме в період проведення перевірки запитувати та отримувати від органів державної влади і місцевого самоврядування інформацію та документи, що стосуються виконання власником умов договору), викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 904/2524/19 (пункт 70); 3) висновку щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах (в контексті того, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, який не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави), викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 45, 47), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункти 8.39, 8.40) від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.56, 8.57) та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23, з огляду на таке.
29. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
30. Колегія суддів зауважує, що за змістовим, суб`єктним і об`єктним критеріями спірні правовідносини в цій господарській справі та в зазначених скаржником справах №№ 904/2524/19, 910/7708/17, 910/502/19, 910/628/20 (910/32312/15), 918/103/24 не є подібними з огляду на істотні відмінності в фактичних обставинах таких спорів, пов`язаних із правами та обов`язками їх сторін, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього господарського спору.
31. Так, на відміну від цієї справи, під час розгляду якої обставини невиконання Товариством договірних зобов`язань у частині забезпечення протягом 6 місяців (від дати набуття у власність об`єкта приватизації) погашення заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" із заробітної плати та податків не оспорюються, а визнаються всіма учасниками справи, в тому числі й відповідачем, який задовго до подання позову (17.12.2024) звернувся до позивача з пропозицією про розірвання договору № 1132 та, в подальшому, в ході підготовчого провадження визнав позов, що, як наслідок, не потребувало обов`язкового підтвердження факту порушення покупцем умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації актом поточної або підсумкової перевірки, ухвалюючи постанови у справах №№ 904/2524/19, 910/7708/17, 910/502/19, 910/628/20 (910/32312/15), 918/103/24, Верховний Суд виходив із протилежних фактичних обставин - необхідності доведення продавцем факту порушення покупцем зобов`язань за договором купівлі-продажу об`єкта приватизації актом відповідної перевірки, проведеної згідно з Порядком № 631, чинним до 20.12.2018.
32. Крім того, як у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2022 у справі № 904/2524/19 (пункт 111), так і в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 910/7708/17, від 20.06.2023 у справі № 910/502/19, від 09.10.2024 у справі № 910/628/20 (910/32312/15), від 02.04.2025 у справі № 918/103/24 викладено висновок щодо застосування положень частини 3 статті 7, частини 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" (чинного до 06.03.2018) та пункту 2.7 Порядку № 631 (чинного до 20.12.2018), тобто нерелевантний висновок щодо застосування норм матеріального права, які втратили чинність ще до виникнення спірних правовідносин у цій справі (за договором купівлі-продажу від 20.06.2024).
33. Таким чином, у цій справі та в справах №№ 904/2524/19, 910/7708/17, 910/502/19, 910/628/20 (910/32312/15), 918/103/24, на постанови Верховного Суду в яких посилається відповідач у поданій касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.
34. Викладене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, і їх неоднакове правове регулювання у справі № 925/245/25 та в справах №№ 904/2524/19, 910/7708/17, 910/502/19, 910/628/20 (910/32312/15), 918/103/24.
У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що наразі розглядається, та в зазначених справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.
35. Водночас стосовно аргументів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах (у контексті того, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор, який не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави), викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 45, 47), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункти 8.39, 8.40) від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.56, 8.57) та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23, колегія суддів зазначає таке.
36. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (пункти 38- 40, 43, 45, 47), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункти 8.35- 8.40), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункти 8.52- 8.57) сформулювала такі усталені висновки щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах: 
1) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
2) звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
3) невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо;
4) таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим;
5) при цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Схожі за змістом висновки викладено в пункті 34 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23.
37. Висновуючи про бездіяльність РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, яка полягала у невжитті протягом розумного строку заходів щодо захисту інтересів держави, та зумовлене цим належне обґрунтування Прокурором підстав для представництва інтересів держави, суди попередніх інстанцій виходили з таких достовірно встановлених обставин: 
1) упродовж трьох місяців, а саме з 17.12.2024 (дата звернення ТОВ "Агро Мангус" до РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях із пропозицією розірвати договір купівлі-продажу від 20.06.2024 із причин відсутності наміру Покупця погашати заборгованість ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" зі сплати податків і заробітної плати) до 17.03.2025 (день звернення Прокурора з позовом), орган приватизації самостійно до суду з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу не звернувся;
2) хоча РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях після відповідного звернення Прокурора (із запитом від 06.02.2025 надати в найкоротший строк інформацію про вжиті органом приватизації заходи з метою усунення порушень умов договору № 1132) визнало існування підстав для захисту інтересів держави та звернення з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, однак упродовж розумного строку (більше місяця) не вживало заходів для самостійного звернення з позовом після того, як цьому органу вочевидь стало відомо про можливе порушення інтересів держави. 
38. При цьому суд першої інстанції цілком обґрунтовано уточнив, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про початок позовної роботи і очікування коштів для сплати судового забору за подання позовної заяви до суду, сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та надавав можливість захистити інтереси держави, свідчить про те, що уповноважений державою в спірних приватизаційних правовідносинах орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави та не вжив достатніх і своєчасних заходів для припинення їх порушення.
39. Таким чином, зміст оскаржуваних рішення та постанови переконливо свідчить про те, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновків щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах (у контексті того, що для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту інтересів держави або робить це неналежно), викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник. 
Адже на обґрунтування підтвердження підстав представництва Прокурором інтересів держави в цій справі суди першої та апеляційної інстанцій послалися на відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21.
40. Разом із тим колегія суддів не бере до уваги передчасне твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій викладеного в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23 висновку про те, що недостатнє фінансування органу державної влади, відсутність у нього коштів для сплати судового збору не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави, оскільки таким виключним випадком у спірних правовідносинах є нездійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави відповідним суб`єктом владних повноважень, наданих йому законодавством функцій.
Адже суди першої та апеляційної інстанцій виснували про підтвердження підстав представництва Прокурором інтересів держави в цій справі саме з огляду на бездіяльність компетентного органу у виді нездійснення РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях захисту інтересів держави, яка (бездіяльність) проявилася у невжитті органом приватизації протягом розумного строку (більше місяця після отримання відповідного повідомлення Прокурора) заходів для самостійного звернення до суду з позовом в інтересах держави, тобто така бездіяльність не пов`язана з недостатнім фінансування органу державної влади та відсутністю у нього коштів для сплати судового збору. 
41. Тим більше, що зазначений висновок судів попередніх інстанцій цілком узгоджується із викладеним у пункті 41 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23 підсумковим висновком про те, що в цьому випадку не йдеться про пасивну поведінку відповідача та його бездіяльність щодо оскарження судового рішення, адже ним були вчинені юридично значимі та передбачені процесуальним законом дії, спрямовані на захист інтересів держави у справі № 500/8168/23 шляхом оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Натомість у межах цієї господарської справи РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях не було вчинено відповідних юридично значимих і передбачених процесуальним законом дій, спрямованих на захист інтересів держави шляхом подання позову про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, а тому висновки судів попередніх інстанцій про підтвердження підстав представництва Прокурором інтересів держави в цій справі не суперечать правовому висновку, викладеному в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23.
42. Отже, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновків щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, що наразі виключає закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
43. Із наведених вище мотивів колегія суддів залишає без задоволення вміщене у відзиві на касаційну скаргу клопотання РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Банку, відкритого в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України
44. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
45. У пункті 133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц викладено такий висновок щодо застосування норми пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України:
"У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися".
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19 та від 13.04.2021 у справі № 910/17693/19 (пункт 25).
46. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами було застосовано неправильно). При цьому формування правового висновку не може ставитися в пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
47. Колегія суддів відхиляє передчасні доводи скаржника про необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування положень частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) та пунктів 6- 8 розділу І, пунктів 2, 7 розділу ІІ, пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 1327 (чинного з 21.12.2018) у правовідносинах розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації (у контексті наявності чи відсутності в органу приватизації обов`язку здійснювати контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації та складати акт відповідної перевірки в разі, якщо до настання строку виконання зобов`язань до продавця від покупця надійшли повідомлення про намір не виконувати в майбутньому договір купівлі-продажу та пропозиція щодо розірвання такого договору), оскільки:
1) обставини невиконання (порушення) Товариством зобов`язань за договором купівлі-продажу від 20.06.2024 (у частині забезпечення погашення протягом 6 місяців заборгованості ДП "Кам`янський спиртогорілчаний комбінат" із заробітної плати та податків) визнаються всіма учасниками справи, в тому числі й відповідачем (Покупцем), який порушив такі зобов`язання, в зв`язку з чим на підставі частини 1 статті 75 ГПК України суд першої інстанції визначив зазначені обставини як такі, що не підлягають доказуванню, що скаржником не спростовується, як наслідок, виключається необхідність додаткового підтвердження таких обставин актом поточної або підсумкової перевірки виконання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації;
2) відхиляючи доводи Банку (апелянта) про те, що обов`язковою передумовою звернення з позовом про розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації є проведення органом приватизації заходів планового або позапланового контролю за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу на підставі та в порядку, передбачених Порядком № 1327, зі складанням за їх наслідками акта поточної або підсумкової перевірки, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що як Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинний із 07.03.2018), так і Порядок № 1327 не встановлюють імперативної вимоги щодо проведення органом приватизації обов`язкового попереднього (до звернення з позовом до суду) заходу контролю за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу в разі, коли сам покупець повідомив орган приватизації про невиконання такого договору, тобто про порушення своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу.
48. Разом із тим третя особа-2 у поданій касаційній скарзі жодним чином не обґрунтовує і не доводить того, як і чи взагалі може вплинути висновок Верховного Суду щодо застосування норм частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (чинного з 07.03.2018) та пунктів 6- 8 розділу І, пунктів 2, 7 розділу ІІ, пунктів 2, 3 розділу ІІІ Порядку № 1327 (чинного з 21.12.2018) на спірні правовідносини, пов`язані саме з розірванням договору купівлі-продажу об`єкта приватизації на підставі частин 3, 9 статті 26 цього Закону, та, як наслідок, спростувати висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову.
49. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави (схожі висновки про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку щодо питання застосування зазначеної скаржником норми права викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 916/1852/20, від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19, від 05.07.2022 у справі № 904/7077/20, від 15.11.2022 у справі № 916/596/21, , від 28.02.2023 у справі № 910/13661/21, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 07.11.2023 у справі № 910/3733/23, від 23.01.2024 у справі № 904/1270/22, від 14.05.2024 у справі № 904/2130/23, від 08.10.2024 у справі № 912/2326/23, від 12.11.2024 у справі № 922/5494/23, від 25.02.2025 у справі № 916/5340/23, від 30.09.2025 у справі № 910/19501/23).
50. Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з визнанням позову відповідачем у підготовчому засіданні, яке (визнання позову) не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.
51. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд повністю погоджується з доводами заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, а з доводами позивача, викладеними у відзиві на касаційну скаргу, погоджується частково, за винятком аргументів клопотання про закриття касаційного провадження в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, позаяк суд апеляційної інстанції фактично переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, що виключає закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
52. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
53. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження в зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду якраз відповідно до висновків щодо застосування положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" в подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 та в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23, на неврахуванні яких (висновків) помилково наголошує скаржник, що, як наслідок, виключає закриття касаційного провадження в частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
54. У свою чергу інша зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, також не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає як скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, так і закриття касаційного провадження в цій частині.
55. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про задоволення позову, як наслідок, оскаржувані рішення та постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
56. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
57. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
58. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, та зважаючи на те, що висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову відповідають положенням статей 86, 185, 191, 236, 269, 282 ГПК України, а наведені третьою особою-2 доводи та підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.
Розподіл судових витрат
59. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 19.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі № 925/245/25 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді  Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай