Ухвала
25 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 953/19733/20
провадження № 61-15285ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельних ділянок, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства (далі - ДП) «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , в якому з урахуванням зміни предмета позову просив: визнати незаконним і скасувати пункт 26 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» від 23 лютого 2011 року № 166/11 в частині затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки та надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1 200 кв.м для ведення садівництва; визнати незаконним і скасувати пункт 33 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» 
від 6 квітня 2011 року № 232/11, яким змінено цільове призначення 
земельної ділянки житлової і громадської забудови площею 1 200 кв.м 
на АДРЕСА_1 на цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, згідно з проектом відведення; визнати незаконним і скасувати пункт 33.1. додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 6 квітня 2011 року № 232/11 в частині затвердження проекту 
землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 200 кв.м 
на АДРЕСА_1 для ведення садівництва з кадастровим номером 6310136600:14:006:0151 щодо передачі у приватну власність ОСОБА_2 вказаної земельної ділянки; визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт від 3 червня 2011 року серії ЯЛ № 808325 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:14:006:0151 площею 0,1200 га для ведення садівництва, розташовану у 
АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_1 земельні ділянки 
з кадастровими номерами 6310136600:14:006:0223 площею 0,105 га 
і 6310136600:14:006:0224 загальною площею 0,015 га, розташовані на
АДРЕСА_1 , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»; вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду 
від 20 листопада 2025 року в частині витребування від ОСОБА_1 земельних ділянок у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», позов керівника Шевченківської окружної прокуратури 
м. Харкова в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» залишено без розгляду. У задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України відмовлено.
5 грудня 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури 
Грюк В. В. в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо витребування спірних земельних ділянок 
від ОСОБА_1 та постанову апеляційного суду і ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) 
пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Встановлений у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої
статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого унормування процесуальних правовідносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом
на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» на 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
З касаційної скарги вбачається, що заявник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 6310136600:14:006:0223, 6310136600:14:006:0224 від ОСОБА_1 та постанову апеляційного суду.
Вартість спірних земельних ділянок становить 283 859 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(3 028 грн х 250 = 757 000 грн).
Тому відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у оскаржуваній частині у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених 
пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що вона стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо реалізації принципу охорони і використання земель як основного національного багатства, неприпустимості її використання з порушенням вимог законів та в інший спосіб, ніж це визначено умовами договору.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, керується тим, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Заявник не зазначив, у чому полягає вагомість для держави і суспільства правового питання, яке, на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Касаційний суд зазначає, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання і такі обставини необхідності формування висновку щодо застосування норми права належно обґрунтовані у касаційній скарзі з викладенням підходу до застосування такої норми права, яка не застосовувалася раніше Верховним Судом у подібних правовідносинах.
У касаційній скарзі не вказано фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Крім того, у касаційній скарзі заявник зазначив, що справа становить значний суспільний інтерес та має для прокурора як учасника справи виняткове значення, оскільки лісові екосистеми з їх багатосторонніми корисними функціями необхідно розцінювати як реальний загальносуспільний екологічний капітал і невід`ємну складову національного багатства держави. За наявності факту бездіяльності компетентного органу законність у спірних відносинах щодо охорони земель від їх незаконного використання може бути поновлено тільки лише за ініціювання її захисту прокурором в межах повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України і статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки заявник не зазначив належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи.
Так, вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
Касаційна скарга не містить належного обґрунтування про значний суспільний інтерес цієї справи відповідно до зазначених критеріїв, при цьому незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому не свідчить про суспільний інтерес до неї та про обставини дійсної винятковості цієї справи, які б виділяли заперечення заявника у вказаному спорі в якусь особливу категорію спорів.
Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, стаття 129 якої основними засадами судочинства, серед інших, визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім перегляду судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення в частині витребування земельних ділянок, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
заступника керівника Харківської обласної прокуратури Грюка Владислава Вікторовича в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року 
в частині вирішення позовної вимоги про витребування від ОСОБА_1 земельних ділянок та постанову Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у справі за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури 
м. Харкова в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельних ділянок.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко 
В. В. Сердюк 
І. М. Фаловська