П
ОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 331/4672/22
провадження № 51-759км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022082020001099, за обвинуваченням 

ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя   АДРЕСА_1 , зареєстрованого в  АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року засудженого за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя вироком від 03 вересня 2024 року засудив ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та поклав обов`язки, передбачені ст. 76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

2. За вироком суду,ОСОБА_7 в умовах воєнного стану 18 листопада 2022 року о 09:17 в стані алкогольного сп`яніння, будучи виявлений охоронцем ТОВ «Вигідна покупка» під час вчинення крадіжки чотирьох банок згущеного молока на загальну суму 220 грн із приміщення магазину «Аврора», що на просп. Соборному, 152 у 
м. Запоріжжі, не реагуючи на вимогу охоронця, повернути викрадене, продовжив дії з метою заволодіння майном і вибіг з приміщення магазину, однак був зупинений охоронцем біля того ж будинку № 152. 

3. Запорізький апеляційний суд 09 грудня 2024 року скасував вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив новий вирок, призначивши покарання за ч. 4 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року ухвалив виконувати самостійно.У решті вирок залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4. Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Не заперечуючи правильності установлення фактичних обставин справи та юридичної оцінки злочинних дій підзахисного, стверджує, що призначене апеляційним судом покарання є несправедливим і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , а також даним про його особу. Звертає увагу на те, що з урахуванням визнання вини засудженим, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відсутності заподіяної шкоди та претензій з боку потерпілого, наявності міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні малолітньої дитини, офіційного працевлаштування і позитивних характеристик, які свідчать про виправлення ОСОБА_7 , суд мав беззаперечні підстави не тільки для застосування ст. 69 КК в ході призначення покарання, а й для звільнення від його відбування з випробуванням.

5. Прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, у запереченні на касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 зауважує, що апеляційний суд, ухвалюючи новий вирок, дав належну оцінку даним про особу ОСОБА_7 , який п`ять разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі умисних тяжких злочинів проти власності, має не зняті й не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, проте це не спричинило позитивних змін у його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. Тобто ОСОБА_7 не зробив для себе належних висновків і не став на шлях виправлення. Водночас суд апеляційної інстанції серед інших обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував визнання засудженим своєї вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також дані, які його позитивно характеризують: постійне місце роботи, працевлаштування, тісні соціальні зв`язки, перебування неповнолітньої дитини на його утриманні, позитивні характеристики з місця роботи і проживання, а також що він не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога. Звертає увагу на те, що факт повного відшкодування шкоди обумовлений виявленням охоронцем магазину злочинних дій ОСОБА_7 , затриманням останнього та вилученням у нього краденого. Отже, жодних активних дій щодо відшкодування заподіяної шкоди сам обвинувачений не здійснював. 

Позиції учасників судового провадження

6. У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати вирок апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

7. Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

8. Іншим учасникам судового провадження належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.

Мотиви Суду

9. Згідно із ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

10. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

11. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

12. У касаційній скарзі захисник не заперечує доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, водночас указує, що є підстави для застосування до нього правил ст. 75 КК, утім суд апеляційної інстанції не звернув на це уваги, постановляючи новий вирок. 

13. У статті 412 КПК визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

14. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

15. Підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції закон передбачає в тому числі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ст. 409 КПК).

16. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 
1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 
2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 
3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

17. Вирок суду апеляційної інстанції, як установлено в ч. 2 ст. 420 КПК, повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

18. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 

19. Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині застосування до ОСОБА_7 правил ст. 69 КК і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції цього закону та постановити рішення про самостійне виконання попереднього вироку, дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню. 

20. Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд указав, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про можливе звільнення  ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки обвинувачений п`ять разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі умисних тяжких злочинів проти власності, має не зняті й не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, проте це не мало позитивних змін у його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 не зробив для себе належних висновків і не став на шлях виправлення, а отже звільнення його від відбування покарання з випробуванням є безпідставним.

21. Крім того, апеляційний суд, аргументуючи відсутність правових підстав для застосування до засудженого ч. 4 ст. 70 і ст. 75 КК, зауважив, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням, а з урахуванням приписів абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення з випробуванням, 
до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

22. Це рішення апеляційного суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20), згідно з якою, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватися залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, - виконується самостійно.

23. Зважаючи на наведене, апеляційний суд із дотриманням вимог закону скасував вирок суду першої інстанції через недопустиме звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і необґрунтоване призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК та ухвалив новий, яким постановив виконувати кожен із вироків самостійно. 

24. Також Верховний Суд уважає це рішення суду апеляційної інстанції цілком справедливим у частині розміру призначеного покарання.

25. Як визначено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК. 

26. Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

27. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК, суд апеляційної інстанції урахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, водночас воно не призвело до тяжких наслідків, заподіяна шкода була усунута шляхом повернення викраденого, у представника потерпілого відсутні претензії матеріального характеру. Серед обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, цей суд урахував визнання засудженим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також дані, які його позитивно характеризують: постійне місце роботи, працевлаштування, тісні соціальні зв`язки, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, позитивні характеристики з місця роботи і проживання, те, що він не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога. Ураховуючи зазначене і беручи до уваги вартість викраденого майна, апеляційний суд визнав за можливе призначити ОСОБА_7 згідно зі ст.  69 КК покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією за ч. 4 ст. 186 КК, у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
28. Саме таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме меті, визначеній у ст. 50 КК, та згідно з вимогами ст. 65 КК буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 і запобігання вчинення ним й іншими особами нових кримінальних правопорушень.

29. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду, касаційна скарга не містить. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що могли би бути безумовною підставою для скасування ухвали цього суду, у матеріалах провадження в межах касаційного розгляду не встановлено. Отже, немає приводів для задоволення касаційних вимог захисника.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3