УХВАЛА

21 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 200/1574/25
адміністративне провадження № К/990/18/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 

судді-доповідача Тацій Л. В.,
суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г.
розглянув касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Донецькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії, і
ВСТАНОВИВ:
ГУ ПФУ в Донецькій області подало до Першого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2025 року.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 листопада 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху і встановив строк для усунення виявлених недоліків, шляхом направлення на адресу суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та оригіналу документу про сплату судового збору.
На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянт надіслав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, в якій зазначив, що Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 8 вересня 2025 року відмовив у прийнятті звіту ГУ ПФУ в Донецькій області про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року в частині виплати позивачу присуджених сум пенсії за один місяць та зокрема, наклав на керівника ГУ ПФУ в Донецькій області штраф за невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року в частині виплати позивачу присуджених сум пенсії за один місяць у розмірі 60 560 грн.
Зазначена ухвала була оскаржена в апеляційному порядку, однак повернута ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у зв`язку з надходженням заяви ГУ ПФУ в Донецькій області про відкликання апеляційної скарги.
Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 23 вересня 2025 року у цій справі задовольнив клопотання відповідача про скасування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Скасував ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2025 року в частині накладення на керівника ГУ ПФУ в Донецькій області за невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року в частині виплати позивачу присуджених сум пенсії за один місяць у розмірі 60 560 грн 00 коп.
Однак, Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 13 листопада 2025 року скасував ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року та у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Донецькій області від 22 вересня 2025 року про скасування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, застосованого ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 вересня 2025 року до керівника ГУ ПФУ в Донецькій області у розмірі 60 560 грн відмовив.
Зазначив, що саме скасування в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції від 23 вересня 2025 року з`явилась об`єктивна необхідність для оскарження спірної ухвали в повторному апеляційному захисті.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 грудня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд апеляційної інстанції, коли ухвалював це рішення врахував позицію виходив із того, що оскаржуване рішення суд першої інстанції ухвалив 8 вересня 2025 року. Вперше ухвала суду першої інстанції від 8 вересня 2025 року була оскаржена в апеляційному порядку вчасно, однак апеляційна скарга була повернута ГУ ПФУ в Донецькій області ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у зв`язку з надходженням заяви відповідача про відкликання апеляційної скарги. Вдруге, апеляційна скарга подана з пропущенням строку на її оскарження.
У своєму рішенні апеляційний суд врахував правові висновки Верховного Суду у постанові від 24 липня 2023 року справа № 200/3692/21 у яких зазначено:
« 75. Питання належної мотивації судом свого висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження досліджувалось Верховним Судом й у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15, у якій колегія суддів, здійснивши аналіз норм процесуального права, якими регламентовано строки апеляційного оскарження, та врахувавши усталену практику Європейського суду з прав людини, навела такі правові позиції: - «…апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».
«92. Колегія суддів у вищевказаній постанові вважала за доцільне звернути увагу й на те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.».
З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року.
Відповідач не примирився з рішенням суду апеляційної інстанції і через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу.
Колегія суддів перевірила наведене в касаційній скарзі обґрунтування, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про таке.
У касаційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області оскаржило рішення суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Отже, наведені норми чітко окреслюють характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження та надання документа про сплату судового збору.
У контексті матеріалів касаційної скарги це означає, що ГУ ПФУ в Донецькій області якщо мало намір добросовісно реалізувати належні йому права на апеляційний перегляд справи, та як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинно було забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно строку на апеляційне оскарження, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.
Перший апеляційний адміністративний суд зважив на вищевказані норми процесуального закону та ухвалою від 15 грудня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України у зв`язку з пропущенням строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частино другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За таких обставин, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у цьому випадку, правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Своєю чергою такі передумови в розумінні пункту 5 частини першої, другої статті 333 КАС України стають підставами для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Зазначене у своїй сукупності робить неможливим відкриття касаційного провадження у цій справі.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали з касаційною скаргою направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала у справі набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.
Суддя-доповідач Л. В. Тацій
Судді: Н. В. Коваленко
С. Г. Стеценко