УХВАЛА
22 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 350/1313/24
провадження № 51-226ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , 
встановив:
До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання приписів цієї статті.
Пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що в касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції.
Такі вимоги мають співвідноситися із приписами ст. 436 КПК відповідно до яких суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 437 КПК суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Представник потерпілого у касаційній скарзі просить, за результатами її розгляду, змінити вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Однак викладені в касаційній скарзі адвоката ОСОБА_5 вимоги до Верховного Суду не узгоджуються з наведеними положеннями закону в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду з огляду на таке.
Суд зауважує, що зі змісту касаційної скарги вбачається, що місцевий суд призначив засудженому за ч. 1 ст. 125 КК покарання у виді штрафу, що є більш м`яким покаранням порівняно з громадськими роботами з огляду на приписи ст. 51 Кримінального кодексу України. За таких обставин вимога представника потерпілого у касаційній скарзі про призначення покарання у виді громадських робіт спрямована на погіршення становища засудженого, її вирішення виходить за межі повноважень Верховного Суду, оскільки суперечить положенням ч. 1 ст. 437 КПК.
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 425 КПК передбачено, що касаційну скаргу має право подати представник потерпілого - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції.
Частиною 3 ст. 58 КПК визначено, що повноваження представника потерпілого на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) документами, передбаченими статтею 50 цього Кодексу, - якщо представником потерпілого є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; 2) копією установчих документів юридичної особи - якщо представником потерпілого є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; 3) довіреністю - якщо представником потерпілого є працівник юридичної особи, яка є потерпілою.
Частиною 1 ст. 50 КПК встановлено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте ОСОБА_5 не додав до касаційної скарги оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження, а саме копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з приписами ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додається копія судового рішення, що оскаржується. 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений оскаржує вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, проте касатор, усупереч приписам ч. 5 ст. 427 КПК, не долучив копії цих судових рішень.
Указане становить не лише формальне порушення приписів ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 425, 426 КПК, а саме: чи належать зазначені вище судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку; чи має право представник подати касаційну скаргу на зазначені рішення судів та чи дотримано строку касаційного оскарження. 
З огляду на те, що касаційна скарга представника потерпілого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року, і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3