ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/12677/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк"
на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Ковтуна С. А.
від 27 січня 2025 року
та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Андрієнка В. В., Буравльова С. І., Шапрана В. В.
від 08 жовтня 2025 року 

у справі за позовом Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк"
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"
про розірвання договору та стягнення 420 660,00 грн,

за участю представників:
від позивача: Разумов М. А.
від відповідача: Кирищук В. П.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У жовтні 2024 року Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про розірвання договору про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником № 000721/155421 від 04 жовтня 2021 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" та Акціонерним товариством "Міжнародний резервний банк", а також про стягнення 420 660,00 грн.
В обґрунтування вимог позивач послався на те, що спірний договір має бути розірваний на підставі статей 651 та 652 Цивільного кодексу України у зв`язку з істотним порушенням відповідачем умов цього договору, який після оплати позивачем послуг не розпочав виконання договору, а також у зв`язку з істотною зміною обставин, якими є військова агресія російської федерації проти України та перехід банку у державну власність. Вимога про стягнення є похідною від вимоги про розірвання договору.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 16 жовтня 2024 року прийняв позовну заяву Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/12677/24.
2. Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.
Акціонерне товариство "Сбербанк" звернулося до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" із заявою від 20 вересня 2021 року № Z22092111912 про приєднання електроустановки на об`єкті (житловому будинку) за адресою: м. Київ, пр-т Валерія Лобановського, 52 до електричних мереж. 
Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" за результатами розгляду заяви Акціонерного товариства "Сбербанк" від 20 вересня 2021 року № Z22092111912 про приєднання надіслало Акціонерному товариству «Сбербанк» разом з листом від 04 жовтня 2021 року № 4/43/ДепРМТП/1/000721/155421:
- технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж електроустановок замовника на зазначеному об`єкті, дата видачі 04 жовтня 2021 року, № (ідентифікатор) ТУ 0007210410211090130000001, 
- додаткову угоду № 1 від 04 жовтня 2021 року до договору про нестандартне приєднання до електричних мереж систем розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання № 000721/155421 від 04 жовтня 2021 року, 
- розрахунок вартості плати за нестандартне приєднання з проектуванням замовником лінійної частини, рахунок № 95465399 від 04 жовтня 2021 року на сплату послуги за нестандартне приєднання з проектуванням замовником лінійної частини у розмірі 420 660,00 грн.
Отже, 04 жовтня 2021 року між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі", як виконавцем, та Акціонерним товариством "Сбербанк", як замовником, був укладений договір про нестандартне приєднання до електричних мереж систем розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником № 000721/155421 (далі по тексту - договір, спірний договір), який є публічним договором приєднання, за змістом пунктів 2.1., 2.2. якого за цим договором Виконавець забезпечує надання послуги з приєднання електроустановок об`єкта Замовника відповідно до схеми зовнішнього електрозабезпечення і проєктної документації та здійснює підключення електроустановок об`єкта Замовника до електричних мереж системи розподілу на умовах цього договору, а Замовник оплачує Виконавцю вартість такого приєднання.
Відповідно до пункту 4.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 04 жовтня 2021 року Замовник сплачує попередню оплату за приєднання на поточний рахунок Виконавця в такому порядку: оплата в розмірі 100 відсотків від визначеної складової плати за приєднання потужності упродовж 20 робочих днів, починаючи з наступного робочого дня від дати отримання технічних умов, рахунку вартості плати за приєднання до електричних мереж та рахунку на сплату плати за приєднання, що становить 420 660,00 грн (з ПДВ). 
На виконання умов договору Замовник 23 жовтня 2021 року сплатив Виконавцю 420 660,00 грн плати за приєднання електроустановок об`єкта Замовника до електричних мереж систем розподілу (платіжне доручення № 17185989 від 23 жовтня 2021 року). 
У листопаді 2021 року відбулось перейменування Акціонерного товариства "Сбербанк" на Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк". Відповідно до статуту Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" у новій редакції, затвердженій рішенням єдиного акціонера від 15 листопада 2021 року та погодженій Національним банком України 22 листопада 2021 року, Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" є правонаступником усього майна Акціонерного товариства "Сбербанк".
З 19 травня 2022 року єдиним власником Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" є держава Україна в особі Державного підприємства "Національний фонд інвестицій України".
Правління Національного банку України рішенням № 91-рш/БТ від 25 лютого 2022 року відкликало банківську ліцензію та ліквідувало Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк", а згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 131 від 25 лютого 2022 року в Акціонерному товаристві "Міжнародний резервний банк" розпочата процедура ліквідації строком на три роки з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року включно, призначено Луньо І. В. уповноваженою особою Фонду та делеговано йому всі повноваження ліквідатора Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк".
У жовтні 2024 року Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" Луньо І. В. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про розірвання договору про нестандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу з проектуванням лінійної частини приєднання замовником № 000721/155421 від 04 жовтня 2021 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські електромережі" та Акціонерним товариством "Міжнародний резервний банк", а також про стягнення 420 660,00 грн, сплачених Банком на виконання умов зазначеного договору.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду, мотиви їх ухвалення.
Господарський суд міста Києва рішенням від 27 січня 2025 року у справі № 910/12677/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2025 року, відмовив у задоволенні позову.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для розірвання спірного договору, оскільки
- позивач не довів наявності у спірних правовідносинах обставин істотного порушення відповідачем умови договору, не надав доказів виконання ним зустрічних обов`язків (щодо погодження з виконавцем проєктної документації щодо будівництва та її передачі виконавцю, подання заявки на приєднання), які б зумовлювали виконання відповідачем свого обов`язку розпочати приєднання об`єкта до електричних мереж системи розподілу;
- військова агресія рф проти України та перехід банку у державну власність не є в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України істотною зміною обставин щодо надання послуги нестандартного приєднання.
Відмовивши у задоволенні позову про розірвання договору, суди відмовили і у задоволенні похідної від неї вимоги про стягнення 420 660,00 грн.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач - Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк" просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27 січня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу оскарження судових рішень у цій справі скаржник послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій:
- неправильно застосували статтю 651 Цивільного кодексу України, не врахували те, що відповідач не розпочав приєднання об`єкту (електроустановок) до електричних мереж системи розподілу після повної сплати позивачем послуг по договору;
- неправильно застосували статтю 652 Цивільного кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 910/15484/17 (пункт 6.26.), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 87 - 90) та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 910/13557/21.
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно з`ясували всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінили усі наявні в матеріалах справи докази, ухвалили обґрунтоване та законне рішення, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду.
Крім того, відповідач у відзиві на касаційну скаргу навів попередній (орієнтовний) розрахунок його витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку зі здійсненням касаційного провадження у цій справі, який за його розрахунками становить 10 000,00 грн та зазначив про те, що надасть суду детальний розрахунок цих його витрат з урахуванням тривалості розгляду справи та процесуальних дій учасників справи відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення судом касаційної інстанції постанови у цій справі.
Позиція Верховного Суду
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та підстави касаційного оскарження судових рішень, доводи відповідача, наведені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права зазначає про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України, розірвання чи зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Отже, про розірвання або зміну договору в порядку частини першої статті 651 Цивільного кодексу України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Разом з тим законодавець передбачив випадки, коли розгляд питання про розірвання чи зміну договору передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін. При цьому, на розгляд суду можуть передаватися вимоги про розірвання чи зміну договору не з будь-яких підстав, а у випадках, передбачених законом або договором.
Підставами для розірвання чи зміни договору, передбаченими законом, є: істотне порушення договору його стороною (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України), істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України), інші випадки, встановлені договором або законом (частина друга статті 651 Цивільного кодексу України).
Суди попередніх інстанцій встановили, що, як на підставу позову (підставу для розірвання спірного договору) позивач у цій справі послався на те, що спірний договір має бути розірваний з підстав, передбачених:
- статтею 651 Цивільного кодексу України у зв`язку з істотним порушення відповідачем умов договору, оскільки відповідач після оплати позивачем послуг не розпочав виконання договору, а саме: не здійснив приєднання об`єкту (електроустановок) до електричних мереж систем розподілу, 
- статтею 652 Цивільного кодексу України у зв`язку з істотною зміною обставин, якими є військова агресія російської федерації проти України та перехід банку у державну власність. 
Згідно з частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Розірвання договору в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося. 
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13).
Отже у кожному конкретному випадку суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача і заперечення відповідача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Дослідивши умови спірного у цій справі договору на предмет передбачених в ньому обов`язків сторін, зокрема положення пунктів 3.1.4., 3.1.6., 3.2.2., 3.2.3., суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами договору відповідач, як виконавець, зобов`язаний був здійснити приєднання електроустановок на об`єкті позивача (Замовника) до електричних мереж системи розподілу, що є кінцевим результатом договору. При цьому, передумовою для реалізації відповідачем цього свого обов`язку є виконання позивачем (Замовником) певних зобов`язань: погодження з Виконавцем проєктної документації щодо будівництва, передання Виконавцю проєктної документації, подання заявки на приєднання. Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій ці передбачені договором обов`язки позивача є зустрічними обов`язками, що зумовлюють виконання відповідачем своїх передбачених договором обов`язків, зокрема розпочати приєднання об`єкта позивача до електричних мереж. Отже, можливість виконання відповідачем передбаченого договором приєднання залежить не лише від умови здійснення позивачем, як замовником, повної оплати послуг по договору, а залежить також і від виконання позивачем своїх зустрічних обов`язків, які є першочерговими в процедурі приєднання.
Відповідно до частини третьої статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Однак, як встановили суди попередніх інстанцій, позивач на надав доказів виконання ним передбачених договором зазначених вище обов`язків, які б зумовлювали виконання відповідачем свого обов`язку розпочати приєднання об`єкта. Встановивши ці обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів наявності у спірних правовідносинах обставин істотного порушення відповідачем умов договору, оскільки не надав доказів виконання ним зустрічних обов`язків (щодо погодження з виконавцем проєктної документації щодо будівництва та її передачі виконавцю, подання заявки на приєднання), які б зумовлювали виконання відповідачем свого обов`язку розпочати приєднання об`єкта до електричних мереж системи розподілу.
Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували обставин того, що відповідач не розпочав приєднання об`єкту (електроустановок) до електричних мереж системи розподілу після повної сплати позивачем послуг по договору, оскільки зазначені обставини були враховані судами попередніх інстанцій, суди надали належну правову оцінку цим обставинам, встановивши неможливість виконання відповідачем приєднання без виконання позивачем зустрічних передбачених договором обов`язків. Отже, зазначені доводи, які і доводи про неправильне застосування судами статті 651 Цивільного кодексу України, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими. Крім того, ці доводи не підкріплені жодною підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для розірвання спірного договору на підставі статті 651 Цивільного кодексу України.
Іншою підставою для розірвання спірного договору позивач визначив положення статті 652 Цивільного кодексу України, а саме: істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.
Можливість зміни договору у зв`язку з істотною зміною обставин передбачена статтею 652 Цивільного кодексу України.
За змістом частин першої та другої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Отже, закон пов`язує можливість розірвання чи зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. 
Зі змісту вказаної норми вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків.
Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №910/15484/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 910/13557/21.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій дослідивши наведені позивачем в обґрунтування підстав для розірвання договору обставини, які змінилися після укладення договору, на предмет їх істотності, а також надавши оцінку наявності у спірних правовідносинах умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, дійшли правильного висновку про те, що військова агресія рф проти України та перехід банку у державну власність не є в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України істотною зміною обставин щодо надання послуги нестандартного приєднання. При цьому, Верховний Суд враховує те, що подальше виконання спірного договору за зазначених обставин (військової агресії рф проти України та перехід банку у державну власність) жодним чином не позбавляє позивача, як заінтересовану сторону, того, на що він розраховував при його укладенні, а саме: отримати нестандартне приєднання електроустановки на визначеному в договорі його об`єкті до електричних мереж системи розподілу. Обставини військової агресії рф проти України та зміна власників банку жодним чином не перешкоджають ні виконанню позивачем договірних обов`язків, які є передумовою для реалізації процедури приєднання, ні здійсненню відповідачем приєднання, передбаченого договором, не змінюють зобов`язання сторін договору. 
Верховний Суд зазначає про те, що оскаржувані судові рішення у цій справі не суперечать висновками Верховного Суду щодо застосування статті 652 Цивільного кодексу України, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 910/15484/17 (пункт 6.26.), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 87 - 90) та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 910/13557/21, оскільки істотна зміна обставин є оціночною категорією і у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) є різною, та оцінюється з урахуванням певних обставин справи. Суди попередніх інстанцій у цій справі, що розглядається, надали належну оцінку наведеним позивачем обставинам, які змінилися після укладення договору, на предмет їх істотності щодо укладеного між сторонами у справі договору про нестандартне приєднання електроустановок до електромереж та дійшли правильного висновку про те, що вони не є істотною зміною обставин в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України. При цьому, суд касаційної інстанції враховує те, що у справах № 910/15484/17, № 363/1834/17 та № 910/13557/21, на висновки Верховного Суду в яких послався скаржник, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі іпотечного договору (справа № 910/15484/17), кредитного договору (справа № 363/1834/17) та договору підряду (справа № 910/13557/21) та не стосувалися договірних відносин сторін щодо нестандарнтного приєдання електроустановок замовника до електричних мереж. Суди попередніх інстанцій у зазначених справах виходили з інших, ніж у цій справі, обставин щодо інших, ніж у цій справі договорів.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 652 Цивільного кодексу України не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав розірвання спірного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України.
Відмовивши у задоволенні позову про розірвання договору, суди правильно та обґрунтовано відмовили і у задоволенні похідної від неї вимоги про стягнення 420 660,00 грн.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що наведена позивачем підстава касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшли свого підтвердження після відкриття касаційного провадження та є необґрунтованою.
8. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на те, що наведені у касаційній скарзі доводи позивача про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27 січня 2025 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 910/12677/24 та залишає касаційну скаргу позивача без задоволення.
9. Судові витрати.
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27 січня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 910/12677/24 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй