?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 року 
м. Київ
cправа №  140/4196/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Рогач Л. І., 
секретар судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 (колегія суддів: Тищенко    А.    І., Іоннікова І. А., Михальська Ю. Б.) та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 (суддя Котков О. В.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Адміністрація" до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевська Мирослава Валеріївна; 2) державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області Кучма Ігор Іванович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
за участі представника відповідача - Рєпкіна Н. І., 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Адміністрація" (далі - ТОВ "Бізнес-Адміністрація", позивач) звернулося з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст) про визнання протиправним та скасування наказу від 08.04.2021 № 1303/5 "Про задоволення скарги"; зобов`язання вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів стосовно рішень про державну реєстрацію прав, які були скасовані наказом Мін`юсту від 08.04.2021 № 1303/5 "Про задоволення скарги", а саме: рішення від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904, прийняті приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М. В.; рішення від 26.03.2020 №  51786605, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Луцької міської ради Кучмою І. І. 
2.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021, визнано протиправними та скасовано пункти 1, 2, 5 наказу Мін`юсту від 08.04.2021 №  1303/5 "Про задоволення скарги".
3.          Постановою Верховного Суду від 14.02.2023 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 скасовано. Провадження у справі № 140/4196/21 закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до суду в порядку господарського судочинства.
4.          Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду заяву ТОВ "Бізнес-Адміністрація" задоволено; справу № 140/4196/21 передано до Господарського суду Волинської області.
5.           11.07.2023 до Господарського суду Волинської області від ТОВ "Бізнес-Адміністрація" надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив позовні вимоги ТОВ "Бізнес-Адміністрація" розглядати в наступній редакції: визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 5 наказу Мін`юсту від 08.04.2021 № 1303/5 "Про задоволення скарги". 
6.          Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19.07.2023 справу № 140/4196/21 передано за виключною підсудністю на розгляд до Господарського суду міста Києва. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
7.           11.04.2019 приватним нотаріусом Кухлевською М. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за № 46429501, відповідно до якого зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 31140426).
8.          Рішенням приватного нотаріуса Кухлевської М. В. від 11.04.2019 № 46429904 погашено запис про право власності № 27696678 Малого підприємства "ЮЛА" на незавершене будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , та закрито розділ, що був відкритий на нього.
9.           26.03.2020 державним реєстратором Кучмою І. І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51786605, відповідно до якого зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ "Бізнес-Адміністрація" (запис про право власності № 36090823).
10.           15.03.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) подав до Мін`юсту скаргу, в якій просив провести перевірку правомірності прийняття, зокрема, рішень від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904, від 26.03.2020 № 51786605 та скасувати вказані рішення. 
11.           01.04.2021 Колегія Мін`юсту з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - Колегія Мін`юсту) за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 склала висновок, яким рекомендувала скаргу ОСОБА_1 від 15.03.2021 задовольнити частково.
12.           08.04.2021 Мін`юстом прийнято наказ № 1303/5 "Про задоволення скарги", яким вирішено:
1.          Скаргу ОСОБА_1 від 15.03.2021 задовольнити частково.
2.          Скасувати рішення від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904, прийняті приватним нотаріусом Кухлевською М. В., рішення від 26.03.2020 № 51786605, прийняте державним реєстратором Кучмою І. І.
3.          Тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу Кухлевській М. В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 місяць.
4.          В іншій частині вимог відмовити у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), оскільки вона подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття приватним нотаріусом Ващук В. Ф. та державним реєстратором Петрочук О. Д.
5.          Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.
6.          Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".
13.          Спір у справі виник у зв`язку з порушенням відповідачем, на думку позивача, порядку розгляду скарги ОСОБА_1 , оскільки скаржником не дотримано 60-денного строку на подання скарги на дії, рішення або бездіяльність державного реєстратора. Скаржнику протягом двох років було відомо про необхідність реєстрації права власності на цей об`єкт, але з незрозумілих причин він раніше не звертався зі скаргою, хоча повинен був та міг це зробити. За наведених обставин позивач вказує на наявність підстав для визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 5 наказу Мін`юсту від 08.04.2021 № 1303/5 "Про задоволення скарги". 
14.          Крім того, позивач зазначає, що ТОВ "Бізнес-Адміністрація" в особі ОСОБА_2 подало державному реєстратору всі необхідні документи для реєстрації права власності на офісні приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав чи відмови в державній реєстрації прав не було та, відповідно, державним реєстратором прийняте законне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51786605 від 26.03.2020.
15.          ТОВ "Бізнес-Адміністрація" вважає наказ Мін`юсту від 08.04.2021 №    1303/5 таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, що, в свою чергу, порушує законні права та інтереси товариства як власника майна - офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1, а також порушує права третіх осіб - Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", оскільки зазначене майно знаходиться в іпотеці як забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
16.           04.04.2023 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2024, про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 2, 5 наказу Мін`юсту від 08.04.2021 №    1303/5 "Про задоволення скарги". 
17.          Судові рішення мотивовані тим, що наведені Колегією Мін`юсту висновки про порушення приватним нотаріусом Кухлевською М. В. вимог чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а тому скасування прийнятих Колегією Мін`юсту рішень від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904 відповідно до спірного наказу є необґрунтованим. Отже, в цій частині наказ відповідача від 08.04.2021 № 1303/5 слід визнати протиправним та скасувати. 
18.          В той же час суди встановили, що Колегія Мін`юсту не досліджувала правомірність прийняття державним реєстратором Кучмою І. І. рішення від 26.03.2020 №    51786605, відповідно до якого зареєстровано право власності ТОВ "Бізнес-Адміністрація" на об`єкт нерухомого майна - офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене рішення скасоване відповідачем як таке, що випливає з факту скасування рішень від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904, прийнятих приватним нотаріусом Кухлевською М. В.
19.          Суди попередніх інстанцій, встановивши факт безпідставного скасування відповідачем рішень від 11.04.2019 №№ 46429501, 46429904, прийнятих приватним нотаріусом Кухлевською  М.  В., дійшли висновку про відсутність правових підстав для скасування прийнятого державним реєстратором Кучмою І. І. рішення від 26.03.2020 № 51786605.
Короткий зміст касаційної скарги
20.          У касаційній скарзі Мін`юст просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
21.          Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої    статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на ухваленні судових рішень без урахування правових позицій Верховного Суду, викладених ним у касаційній скарзі, а саме: 
-          висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.03.2021 у справі №  400/1825/20, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17, від 18.02.2021 у справі №  640/25034/19, щодо того, що для з`ясування дати, з якої розпочинається відлік, необхідно досліджувати об`єктивні та суб`єктивні фактори, які сприяють реалізації особою зазначеного права;
-          висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29.10.2018 у справі №  826/14749/16, від 15.08.2019 у справі № 826/14164/17, від 08.05.2023 у справі №  826/15320/817, щодо неможливості відмови комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у прийнятті та розгляді скарги по суті у разі, якщо така скарга за формою відповідає вимогам закону, оскільки обставини, викладені у скарзі (у тому числі щодо порушення прав скаржника), мають перевірятися вже в ході її розгляду;
-          висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.02.2019 у справі №  922/1163/18, від 29.08.2018 у справі № 909/105/15, від 29.08.2018 у справі №  910/23428/17, від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17, щодо застосування категорії стандарту доказування при оцінці достатності доказів. 
22.          Узагальнено доводи касаційної скарги зводяться до того, що статтею 37 Закону не передбачено витребування конкретного переліку доказів від скаржника на підтвердження відомостей, зазначених у скарзі, зокрема щодо дня, коли особа дізналась чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю державного реєстратора, а тому у відповідача не було підстав для відмови у розгляді скарги по суті. 
23.          Відповідач у касаційній скарзі також наводить доводи на підтвердження правомірності наказу Мін`юсту від 08.04.2021 № 1303/5. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
24.          У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Бізнес-Адміністрація просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, наполягаючи на дотриманні судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також на відповідності висновків судів першої та апеляційної інстанцій правовим позиціям Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду 
25.          Як вбачається з матеріалів справи, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою ТОВ "Бізнес-Адміністрація" з наказом Мін`юсту від 08.04.2021 № 1303/5, яким, на переконання позивача, безпідставно скасовані рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса, на підставі яких за позивачем зареєстроване право власності на нерухоме майно - офісні приміщення загальною площею 1145,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Тобто позовні вимоги у цій справі заявлені для захисту речових прав позивача на нерухоме майно, які, за його твердженнями, порушені спірним наказом Мін`юсту. 
26.          Суди попередніх інстанцій встановили, що Мін`юст ухвалив наказ за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , який обґрунтував її тим, що наявність зареєстрованого права власності на офісні приміщення за ТОВ "Бізнес-Адміністрація" порушує право власності скаржника на ці приміщення, яке виникло в останнього на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2017 № 01-03-17. 
27.          Верховний Суд звертає увагу на те, що за обставинами справи, що розглядається, правильне визначення складу сторін спору, а також визначення належного способу захисту права має вирішальне значення для прийняття рішення щодо обґрунтованості позовних вимог та можливості їх задоволення.
28.          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
29.          Водночас відповідно до частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
30.          У контексті наведеного колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 (прийнятої після подання касаційної скарги та до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі), де переглядалась постанова апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Герман-Агро" та ТОВ "Еконива" до Мін`юсту про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту від 15.10.2021 №  3707/5 "Про задоволення скарги"; зобов`язання відповідача вчинити дії. 
31.          Підставою для передачі справи № 910/2546/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду була наявність різної практики Великої Палати стосовно складу відповідачів і способів захисту прав у справах про оскарження наказів Мін`юсту за скаргами на реєстраційні дії державних реєстраторів. 
32.          Так, у справі № 910/2546/22, вирішуючи питання щодо складу сторін спору та визначення відповідачів у цій категорії справ (за вимогою про скасування наказу Мін`юсту), Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, про те, що: спір про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою було зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі. Участь Мін`юсту та державного реєстратора як співвідповідачів (якщо позивач чи третя особа вважають їх винними у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. 
33.          Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідачем у такій категорії справ має бути особа, за скаргою якої Мін`юст скасував рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно позивача, адже у цьому випадку існує спір саме між скаржником і позивачем, оскільки скаржник, звертаючись зі скаргою, тим самим оспорює наявність у позивача відповідного права. 
34.          Разом з цим Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Мін`юст не може бути єдиним відповідачем у цьому випадку незалежно від доводів та підстав позову, оскільки з ним у позивачів відсутній спір про речові права (пункт 9.27 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22).
35.          Оцінюючи належність способу захисту у цій категорії справ, Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.48 постанови від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22 зауважила, що за змістом абзацу другого частини третьої статті 26 Закону у чинній редакції в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права припиняються. У разі якщо в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав.
36.          Крім того, чинний абзац третій частини третьої статті 26 Закону містить вказівку на те, що в разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, відповідні права повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Мін`юсту, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Мін`юсту. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
37.          Отже, якщо суд дійшов висновку, що речове право позивача було порушене та підлягає поновленню зі скасуванням рішення Мін`юсту, прийнятого згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону, посадова особа Мін`юсту на підставі судового рішення повинна повернути таке право позивача у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації на користь позивача змін чи набуття зазначеного речового права.
38.          Разом з цим Велика Палата Верховного Суду наголосила, що судове рішення про задоволення вказаних вище позовних вимог є підставою для державної реєстрації відповідного речового права за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. 
39.          При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/2546/22 не відступила від усталених висновків про необхідність відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення Міністерства як єдиного відповідача, позаяк належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 802/385/18, від 27.11.2019 у справі № 815/1915/18, від 12.02.2020 у справі №  1840/3241/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17 та постановах Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 757/34482/19, від 03.03.2021 у справі № 707/477/20, від 31.08.2022 у справі № 592/4422/20, від 31.05.2022 у справі №  727/842/20, від 19.10.2022 у справі № 369/757/20, від 07.12.2022 у справі №  607/10025/20, від 10.05.2023 у справі № 640/9468/20, від 14.06.2023 у справі №  815/1446/18, від 05.07.2023 у справі № 757/53069/21.
40.          З огляду на те, що постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі №  910/2546/22 офіційно оприлюднено 24.09.2025, тобто вже після подання касаційної скарги у цій справі, Верховний Суд вважає за необхідне застосувати положення частини четвертої статті 300 ГПК України та вийти за межі доводів касаційної скарги з метою врахування при вирішенні цього господарського спору висновку щодо належного складу сторін спору.
41.          Так, у справі, що переглядається, позивач оспорює наказ Мін`юсту від 08.04.2021 №  1303/5, зокрема, через те, що ТОВ "Бізнес-Адміністрація" правомірно набуло право власності на спірні офісні приміщення у березні 2020 року як внесок до статутного фонду товариства від його учасника ОСОБА_2 , в той час як ОСОБА_1 , який також вважає себе власником цього майна, не вчинив жодних дій, спрямованих на своєчасну реєстрацію своїх речових прав на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
42.          Тобто спір у цій справі виник між ТОВ "Бізнес-Адміністрація" (позивачем) і ОСОБА_1 (третьою особою) щодо наявності права власності на офісні приміщення, а сторонами цього спору є позивач, який посилається на безпідставне скасування наказом Мін`юсту належного йому права власності на нерухоме майно, і ОСОБА_1 , який ініціював вказане скасування, оскільки вважає, що право власності належить йому. 
43.          За принципом диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача, а суд у господарському чи цивільному судочинстві не вправі з власної ініціативи залучати іншого відповідача/співвідповідача до участі у справі. Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (тобто ex officio), та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.
44.          Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21).
45.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).
46.          Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 39 постанови від 26.02.2020 у справі № 304/284/18 та пункті 8.10 постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, пункті 37 постанови від 03.09.2025 у справі №  910/2546/22).
47.          Таким чином, відповідачем у цій справі за вимогами ТОВ "Бізнес-Адміністрація", спрямованими на введення його у володіння нерухомістю, є ОСОБА_1 , право власності якого оспорюється, а не сам лише Мін`юст, з яким у позивача немає спору про речові права. 
48.          Необхідність залучення ОСОБА_1 як відповідача за вимогами про скасування наказу Мін`юсту відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22.
49.          За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18.12.2024 у справі № 907/825/22 (пункт 103)). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови від 03.04.2024 у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (пункт 153)).
50.          Водночас у справі, що переглядається, позивач правом залучити ОСОБА_1 співвідповідачем відповідно до статті 48 ГПК України не скористався та послідовно наполягав на необхідності задоволення позовних вимог самим лише Мін`юстом, з яким у позивача спір щодо речових прав на нерухоме майно відс051125утній. Отже помилково визначений склад сторін у цій справі є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
51.          З урахуванням наведених вище мотивів відмови в задоволенні позову Верховний Суд не дає оцінки іншим доводам касаційної скарги (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 105 постанови від 18.12.2024 у справі №  907/825/22).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
52.          Згідно із пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
53.          Відповідно до частин першої, третьої статті 311 цього ж Кодексу суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
54.          Ураховуючи наведене, касаційна скарга Мін`юсту підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.
Судові витрати
55.          Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд - 
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2023 у справі №    140/4196/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес-Адміністрація" (код ЄДРПОУ 43163482) на користь Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622) 4540,00 грн судового збору за розгляд касаційної скарги та 3405,00 грн за розгляд апеляційної скарги. 
4.   Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню. 

Суддя                                                                                                     Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                     Г. М. Мачульський 

Суддя                                                                                                     Л. І. Рогач