УХВАЛА
про повернення позовної заяви

13 січня 2026 року 
м. Київ

справа №990/570/25
адміністративне провадження № П/990/570/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бучик А.Ю., Кравчука В.М., Рибачука А.І., Стародуба О.П., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
26 листопада 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до Президента України (далі також - відповідач), в якому позивач просить:
(1) Визнати порушення відповідачем встановленого Законом України «Про звернення громадян» порядку розгляду звернення позивача від 09 серпня 2025 року протиправною бездіяльністю;
(2) Стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 000 доларів США в якості відшкодування позивачеві матеріальних збитків, в результаті порушення відповідачем встановленого Законом України «Про звернення громадян» порядку розгляду звернення позивача від 09 серпня 2025 року;
(3) Зобов`язати відповідача виконати своє передвиборче зобов`язання перед позивачем з деолігархізації України, та вжити заходів щодо відшкодування ОСОБА_2 компенсації позивачеві моральної шкоди у розмірі 120 000 000 доларів США.
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк десять днів з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Зокрема, в ухвалі Верховного Суду про залишення позовної заяви без руху було запропоновано усунути недоліки , а саме:
- зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (за його наявності) або номер і серію його паспорта, а також надати відомості про наявність або відсутність у нього та відповідача електронного кабінету, у відповідності до вимог статті 160 КАС України;
-навести об`єктивні обставини на обґрунтування необхідності залучення третіх осіб, а саме, вказати, яким чином та на які права чи обов`язки таких осіб може вплинути рішення суду у справі, з долученням відповідних доказів;
- обґрунтувати зміст позовних вимог та викласти обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що стосуються відшкодування матеріальних збитків;
- подати до суду документ про сплату судового збору у розмірі 17 562,40 грн. 
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 01 грудня 2025 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, зазначено про відсутність електронного кабінету, а також надано копію довідки РНОКПП.
Обґрунтовуючи необхідність залучення до участі у справі третіх осіб, позивач зазначає, що заявлені ним позовні вимоги, на його думку, стосуються прав, свобод та інтересів Міністерства у справах ветеранів України, громадської організації «Асоціація учасників та інвалідів АТО», військового омбудсмана, а також фізичної особи - ОСОБА_3 , оскільки рішення у цій справі, за твердженням позивача, може вплинути на обсяг їхніх повноважень, обов`язків або інтересів.
Водночас відповідно до частин другої та четвертої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України залучення третіх осіб можливе за умови, якщо судове рішення у справі може безпосередньо вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки, при цьому у відповідній заяві має бути чітко зазначено, у чому саме полягає такий вплив і які правові наслідки він породжує.
Подана позивачем заява про усунення недоліків не містить належної конкретизації зазначених обставин: позивач не вказав, у чому саме полягає можливий вплив судового рішення на права чи обов`язки кожної із зазначених осіб, не визначив характер такого впливу та не навів правових підстав, з яких убачається необхідність їх залучення до участі у справі. Наведені пояснення мають загальний та оціночний характер і не дозволяють встановити процесуальні підстави для застосування статті 49 КАС України.
За таких обставин Суд доходить висновку, що встановлений ухвалою про залишення позовної заяви без руху недолік у цій частині позовної заяви не усунуто, а вимоги процесуального закону щодо обґрунтування залучення третіх осіб залишилися невиконаними.
Щодо обґрунтування змісту позовних вимог та викладення підстав і обставин заявлених вимог, у тому числі майнового характеру, позивач у заяві про усунення недоліків зазначає, що вважає порушення відповідачем порядку розгляду його звернення самостійною та достатньою підставою для судового захисту, незалежно від настання конкретних юридично значущих наслідків. Позивач пов`язує заявлені немайнові вимоги з необхідністю констатації факту протиправної бездіяльності та, на його переконання, відновлення принципів належного публічного управління.
Обґрунтовуючи вимогу майнового характеру, позивач вказує, що оскаржувана бездіяльність спричинила йому матеріальні збитки, розмір яких він визначив у сумі 120 000 000 доларів США, виходячи з власної оцінки масштабів негативних наслідків такої бездіяльності. При цьому позивач не наводить конкретного способу розрахунку зазначеної суми, не визначає характер відповідних майнових втрат та не пов`язує їх із конкретними подіями чи діями відповідача, обмежуючись загальним твердженням про наявність шкоди.
Аналізуючи заяву про усунення недоліків в цій частині Суд наголошує, що наведені у заяві про усунення недоліків пояснення щодо обґрунтування змісту позовних вимог та підстав їх заявлення, у тому числі майнового характеру, не свідчать про виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усувають порушень, встановлених Судом під час перевірки позовної заяви на відповідність вимогам частини першої та пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України.
Позивач і надалі не конкретизує, які саме його суб`єктивні права, свободи чи охоронювані законом інтереси він вважає порушеними, не розкриває, у чому полягає негативний вплив оскаржуваної бездіяльності на такі права, та не визначає, який спосіб судового захисту є належним і ефективним у спірних правовідносинах. Вказані недоліки були прямо та недвозначно зазначені Судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, однак у поданій заяві про усунення недоліків залишилися неусунутими.
Як неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 9901/482/21, хоча закон і не встановлює вимог щодо обсягу чи повноти доводів позовної заяви, він зобов`язує позивача щонайменше сформулювати суть порушення, зазначити, яким чином воно негативно позначилось на його правах, та окреслити спосіб їх можливого відновлення. Наведені відомості мають бути достатніми для визначення предмета спору, характеру заявлених вимог і меж судового розгляду.
Крім того, у частині заявленої вимоги майнового характеру позивач фактично не виконав пряму вказівку суду щодо необхідності подання обґрунтованого розрахунку заявленої суми та доказів, які підтверджують реальність збитків, їх розмір і наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою. Позивач не визначив правову природу заявлених «матеріальних збитків», не розмежував реальні збитки та упущену вигоду, не навів жодних даних щодо джерела їх виникнення та способу обчислення. 
Суд також зауважує, що доводи, викладені у заяві про усунення недоліків, за своїм змістом є аналогічними тим, які вже наводилися у позовній заяві, були предметом правової оцінки суду та вичерпно проаналізовані й мотивовано спростовані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Повторне наведення таких самих декларативних тверджень без урахування правових висновків суду не може розцінюватися як усунення недоліків позовної заяви у розумінні статті 169 КАС України.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви в частині обґрунтування змісту позовних вимог та підстав їх заявлення, у тому числі вимог майнового характеру.
Щодо доводів позивача про звільнення від сплати судового збору суд зазначає таке.
У заяві про усунення недоліків позивач повторно зазначає про наявність підстав для його звільнення від сплати судового збору, посилаючись на наявність статусу учасника бойових дій та положення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI). Крім того, позивач зазначає, що заявлені ним позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків обумовлені необхідністю відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю внаслідок, на його переконання, протиправної бездіяльності відповідача. Водночас наведені доводи не враховують правової природи заявлених вимог та вже були предметом детальної оцінки Суду в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору застосовується лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма має відсильний характер і підлягає застосуванню у системному зв`язку зі статтями 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), якими визначено перелік соціальних гарантій і пільг, що надаються учасникам бойових дій.
Як неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20 та від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23, сам по собі статус учасника бойових дій не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, а вирішальним є предмет і підстави позову, тобто те, чи стосується спір захисту прав особи саме як ветерана війни.
Посилання позивача на необхідність відшкодування шкоди здоров`ю не змінює цієї правової оцінки. Позивач не навів жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт ушкодження здоров`я, його характер, час і обставини настання, а також причинно-наслідковий зв`язок між станом його здоров`я та оскаржуваною бездіяльністю відповідача. У матеріалах справи відсутні медичні документи, висновки експертиз чи інші докази, які б свідчили про наявність шкоди здоров`ю саме як наслідку дій або бездіяльності Президента України.
Крім того, навіть з урахуванням таких пояснень позивач не довів, що заявлені вимоги випливають із гарантій соціального чи правового захисту учасників бойових дій, передбачених Законом № 3551-XII. Предмет цього спору, як установлено Судом і не спростовано позивачем, пов`язаний з оцінкою порядку розгляду звернення Президентом України та заявленням вимог про стягнення значної суми матеріальних збитків, а не з реалізацією або захистом прав позивача у статусі учасника бойових дій.
При цьому доводи, викладені позивачем у заяві про усунення недоліків, є аналогічними тим, які вже були наведені у позовній заяві, та не містять жодних нових обставин або правових аргументів, які б свідчили про наявність підстав для застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.
За таких обставин Суд доходить висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви в частині сплати судового збору, оскільки не подав документа про його сплату та не довів наявність передбачених законом підстав для звільнення від цього обов`язку.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За наведених обставин, з урахуванням того, що позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, на які прямо було вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не виконав обов`язкових вимог процесуального закону щодо форми та змісту позову, не подав доказів сплати судового збору та не навів належних і достатніх правових підстав для звільнення від його сплати, позовна заява підлягає поверненню позивачеві на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.
Керуючись статтями 22, 123, 169, 243, 248, 266, КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії з доданими до неї документами повернути позивачеві.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: А.Ю. Бучик

В.М. Кравчук

А.І. Рибачук

О.П. Стародуб