УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року
м. Київ
справа № 357/10242/24
провадження № 51 -434 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 12018110030000588.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року на підставі ст. 399 ч. 4 КПК України відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4  на вказану ухвалу слідчого судді, оскільки таке судове рішення не підлягає апеляційному оскарженню.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з тим, що таке рішення порушує його конституційні права, обмежує доступ до правосуддя та не надає можливості належним чином захистити свої права, інтереси та свободи у кримінальному провадженні від процесуальних порушень слідчого судді. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Стаття 129 ч. 2 п. 8 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи,
що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (рішення № 4-р/2019
від 13 червня 2019 року), забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачений ст. 129 ч. 2 п. 8 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції, якому відповідає обов`язок цього суду переглянути по суті справу в спосіб всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів з урахуванням доводів
і вимог апеляційної скарги та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Рішення, яким завершується розгляд справи, може стати предметом перегляду
в суді вищого рівня в апеляційному порядку і подання апеляційної скарги щодо такого рішення не може бути заборонено законом.
Відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право
на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Водночас законом можуть бути встановлені обмеження чи навіть заборони щодо оскарження в апеляційному порядку окремих процедурних судових рішень.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.
Відповідно до ст. 392 ч. 3 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, визначено в ст. 309 частинах
1, 2 КПК України.
За змістом ст. 309 ч. 3 КПК України інші ухвали слідчого судді окремому оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, а отже процесуальним законом визначено саме такий спосіб реалізації права особи на судовий контроль законності такого виду рішення слідчого судді (іншого ніж ті, що включені до частин 1, 2 статті 309 КПК України).
Не передбачена така можливість і ст. 307 ч. 3 КПК України, відповідно до якої ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову
у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 284 ч. 1 п. 9-1 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги
на повідомлення про підозру.
Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.
ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року у кримінальному провадженню № 12018110030000588. Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2025 року вказане клопотання залишено без задоволення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року відмовлено
у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді від 03 жовтня 2025 року з тих підстав, що ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання, поданого у порядку ст. 174 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню. Тобто, апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка не входить до переліку ухвал слідчого судді, що можуть бути окремо оскаржені під час досудового розслідування.
Згідно ст. 399 ч. 4 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню
в апеляційному порядку.
Отже, суд апеляційної інстанції встановив, що апеляційну скаргу подано на судове рішення слідчого судді, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, та згідно з положеннями ст. 399 ч. 4 цього Кодексу відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 . 
Така позиція апеляційного суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 травня 2024 року, відповідно до якого ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна (ухвали про відмову в задоволенні клопотань про скасування арешту майна), постановлені в порядку ст. 174 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягають.
З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону та судової практики.
При прийнятті рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4  апеляційний суд дотримався принципу рівності сторін, загальних засад кримінального провадження, положень Конституції України, норм міжнародного права та практики ЄСПЛ. Крім того, у ОСОБА_4 є можливість надати заперечення проти такої ухвали слідчого судді під час підготовчого провадження в суді, що забезпечує доступ до правосуддя та зберігає баланс рівності учасників кримінального провадження, або наявності відповідних підстав повторно звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження з клопотанням про скасування арешту майна.
За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом доступу до правосуддя та порушення конституційних прав особи є безпідставними.
Відповідно до ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Враховуючи наведене, з касаційної скарги та копій судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України за касаційною скаргою представника власника майна необхідно відмовити.
Крім того, в касаційній скарзі ОСОБА_4 ставить вимогу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування єдиної правозастосовної судової практики та усунення виключної правової проблеми, що спричиняє неконституційну відмову в апеляційному оскарженні ухвали слідчого судді про відмову у скасуванні арешту майна у кримінальному провадженні. Також вважає, що наявні підстави для звернення до Конституційного Суду України з підстав відповідності статей 307 ч. 3, 309 КПК України Конституції України.
Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної вище практики Верховного Суду щодо порядку оскарження вказаних ухвал слідчого судді, винесених під час досудового розслідування, про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту на майно. В касаційній скарзі ОСОБА_4 не зазначені і підстави, передбачені ст. 434-1 ч. 4, 5 КПК України, для передачі цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду та не наведено відповідного обґрунтування. Таких підстав за матеріалами цього кримінального провадження не встановила і колегія суддів. За таких обставин, підстави для передачі цього кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до вимог КПК України відсутні, як і відсутні підстави для звернення до Конституційного Суду України. Крім того, слід зазначити, що громадяни відповідно до статті 1511 Конституції України, ст. 55, 56 Закону України «Про Конституційний Суд України» можуть звертатися до Конституційного Суду України з конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) законів України. 
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3