УХВАЛА

15 січня 2026 року 
м. Київ

справа №990/453/25
адміністративне провадження №П/990/453/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Єзерова А.А.,  Бевзенка В.М.,  Чиркіна С.М.,  Тацій Л.В., 
розглянувши заяву про самовідвід судді Стеценка С.Г. від участі у справі №990/453/25 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), в якій він просить визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України, через яку не призначаються місцеві вибори на 26 жовтня 2025 року, та зобов`язати Верховну Раду України призначити місцеві вибори шляхом прийняття відповідної постанови. 
За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 01 жовтня 2025 року) справі присвоєно єдиний унікальний номер 990/453/25 (провадження №П/990/453/25) та визначено колегію суддів для її розгляду у складі головуючого судді ОСОБА_2., суддів: Бевзенка В.М., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Шарапи В.М.
Верховний Суд ухвалою від 23 жовтня 2025 року відкрив провадження в адміністративній справі №990/453/25, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, про що повідомив осіб, які беруть участь у справі.
У зв`язку із ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 13 січня 2026 року №17/0/15-26 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно з наказом Голови Верховного Суду від 13 січня 2026 року №86/0/5-26 «Про відрахування судді ОСОБА_2 зі штату Верховного Суду», на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року №51/0/78-26 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (протокол від 14 січня 2026 року) й для розгляду означеної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Бевзенка В.М., Тацій Л.В., Чиркіна С.М., Єзерова А.А.
15 січня 2026 року суддею Стеценком С.Г. заявлено самовідвід у справі №990/453/25, вважаючи, що існують обставини, які можуть викликати сумнів у його неупередженості при її вирішенні.
Заява мотивована тим, що позивачем у цій справі є ОСОБА_1 , який, будучи також позивачем у справі №990/210/24, що знаходилася у провадженні Верховного Суду як суду першої інстанції й головуючим у якій був суддя Стеценко С.Г., неодноразово у своїх дописах у засобах масової інформації та інтернет-платформах висловлював незгоду із прийнятими в означеній справі судовими рішеннями, проявляв активність щодо оприлюднення неправдивої, спотвореної інформації стосовно судді ОСОБА_3 .
Крім того, у справі №990/210/24, спір у якій ініціював ОСОБА_1 і яка була розглянута раніше, позивачем неодноразово подавалися заяви про відвід головуючому судді Стеценку С.Г. від участі у її розгляді.
У своїй заяві суддя Стеценко С.Г. вказав, що ОСОБА_1 звертався із дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя про притягнення судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. 
Також ОСОБА_1 неодноразово звертався до правоохоронних органів (Служба безпеки України, Офіс Генерального прокурора) із заявами про нібито вчинення суддею ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.
Ці обставини, на переконання судді, можуть свідчити про наявність підстав, що викликатимуть сумнів в стороннього спостерігача (спостерігачів), у тому числі й в учасників цієї справи, стосовно його об`єктивності, безсторонності та неупередженості, що відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унеможливлює його участь у розгляді цього провадження.
Перевіривши наведені суддею Стеценком С.Г. на обґрунтування заяви про самовідвід доводи, Суд вважає за необхідне таку задовольнити.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
Головна мета відводу - гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45- 50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).
У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).
Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).
Із предмета та меж судового розгляду у справі №990/453/25 не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді Стеценка С.Г. щодо позивача або обставин цієї справи, чи його необ`єктивність при її розгляді, як і на заінтересованість цього судді у результаті розгляду справи.
Не встановлено судом й інших підстав, передбачених статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали розгляд справи вказаним суддею та викликали необхідність його відводу.
Проте, беручи до уваги наведені в заяві про самовідвід мотиви, їх зміст і значення, з метою недопущення виникнення обставин, які б могли викликати в стороннього спостерігача (спостерігачів), у тому числі й в учасників цієї справи, сумнів щодо неупередженості (безсторонності) судді, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви судді Стеценка С.Г. про самовідвід.
За правилами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Заяву судді Стеценка С.Г. про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю Стеценка С.Г. від розгляду справи №990/453/25 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Передати матеріали справи №990/453/25 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
А.А. Єзеров 
 В.М. Бевзенко 
 С.М. Чиркін 
 Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду