ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 382/1758/24
провадження № 61-10208св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року, додаткове рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є рідною дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16 травня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт на належну їй земельну ділянку площею 4,0570 га, що розташована на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, з кадастровим номером 3225585800:09:007:0043, згідно з яким заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вказану земельну ділянку в рівних частках.
Указувала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2013 року їй на праві спільної часткової власності належить 5/12 часток вказаної земельної ділянки, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 5/12 часток вказаної земельної ділянки та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/6 часток вказаної земельної ділянки. 
Зазначала, що вона прийняла рішення щодо виділу своєї частки в натурі та 23 лютого 2024 року звернулася із заявами до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і запропонувала надати згоду в письмовому вигляді на оформлення договору про виділ в натурі часток вищевказаної земельної ділянки з нотаріальним посвідченням. Заяву ОСОБА_3 отримав, але відповідь не надіслав, як і згоду на укладення договору про виділ в натурі частки земельної ділянки. Заява, яка була надіслана ОСОБА_2 , повернулася без вручення за закінченням терміну зберігання.
06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до КНДІСЕ з клопотанням про проведення земельно-технічної експертизи, в якому просила встановити можливі варіанти розподілу земельної ділянки.
Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 4059/24-41 від 18 червня 2024 року експертом запропоновано три варіанти розподілу земельної ділянки відповідно до часток співвласників з відображенням схем та каталогом координат.
Посилаючись на те, що співвласник спільної часткової власності має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та такий виділ є можливим, ОСОБА_1 просила:
припинити її право спільної часткової власності на земельну ділянку площею 4,0570 га, кадастровий номер 3225585800:09:007:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області;
виділити в натурі у приватну власність ОСОБА_1 5/12 часток земельної ділянки площею 4,0570 ка, кадастровий номер 3225585800:09:007:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, що становить 1,6904 га відповідно до варіанту № 2 експертизи, проведеної КНДІСЕ.
У грудні 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № № 3259, 3257, виданими 28 грудня 2013 року приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж., ОСОБА_3 є власником 5/12 частин вищезазначеної земельної ділянки, ОСОБА_2 є власником 1/6 частини вищезазначеної земельної ділянки, а власником решти 5/12 частин земельної ділянки є ОСОБА_1 .
Указували, що ОСОБА_1 за первісним позовом бажає виділити свої частку земельної ділянки в натурі. Наголошували, що вони протягом тривалого часу не спілкуються з ОСОБА_1 , а тому згоди щодо укладення договору про виділ земельної ділянки в натурі в позасудовому порядку не дійшли.
З огляду на неможливість спільного використання майна, позивачі за зустрічним позовом вважали за необхідне звернутися до суду з позовом про виділ спільної земельної ділянки в натурі, що в подальшому надасть їм можливість припинити спільну часткову власність на всю земельну ділянку та провести державну реєстрацію права власності на окремо виділену земельну ділянку.
Зазначали, що за змістом первісного позову ОСОБА_1 було обрано другий варіант поділу земельної ділянки відповідно до висновку експертизи за № 4059/24-41, проведеної КНДІСЕ 18 червня 2024 року. З обраним варіантом поділу позивачі за зустрічним позовом погоджуються та відповідно з вказаним варіантом просили виділити їм у власність окремі земельні ділянки площею 0,6761 га та 1,6904 га.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили поділити між ними та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,0570 га, кадастровий номер 3225585800:09:007:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області, виділивши ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,6761 га, а ОСОБА_3 площею 1,6904 га з відповідним каталогом координат поворотних точок та припинити спільну часткову власність на вищезазначену земельну ділянку.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_1 5/12 часток земельної ділянки площею 4,0570 га, з кадастровим номером 3225585800:09:007:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райківщинської сільської рад Яготинського району Київської області, що становитьт 1,6904 га відповідно до варіанту № 2 висновку експертів за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 4059/24-41, проведеної 18 червня 2024 року КНДІСЕ відповідно до каталогу координат (в геодезичній системі координат 1963 року SC63) кутів повороту земельної ділянки:
№ 1 Х - 5 564 494.439, Y - 4 253 825.794, Довжина - 45.198, Кут - 089°44?11??, Внутрішні - 089°44?11??;
№ 2 Х - 5 564 449.290, Y - 4 253 823.680, Довжина - 381.167, Кут - 092°40?52», Внутрішні - 090°00?01»;
№ 3 Х - 5 54 431.460, Y - 4 254 204.430, Довжина - 43.446, Кут - 003°17?03», Внутрішні - 090°36?11»;
№ 4 Х - 5 564 474.835, Y - 4 254 206.919, Довжина - 381.629, Кут - 272°56?40», Внутрішні - 089°39?37»;
Довжина - 851.440, Внутрішні - 360°00?00.
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 га земельну ділянку площею 4,0570 га, кадастровий номер 3225585800:09:007:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі, суд першої інстанції виходив із того, що у даній справі відсутнє порушення прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зі сторони ОСОБА_1 щодо поділу в натурі земельної ділянки між співвласниками. Суд дійшов висновку, що не можна вважати порушенням прав необхідність приведення правовстановлюючих документів щодо залишку земельної ділянки після виділення в натурі частки ОСОБА_1 . Законодавством України не передбачає будь-яких дій зі сторони співвласників, які залишилися після виділення в натурі частки одного із співвласників та які потребують для цього рішення суду.
Додатковим рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 12 962,50 грн, з кожного.
Додаткове рішення мотивоване тим, що витрати у розмірі 25 925,00 грн відповідають умовам договору, витраченим часом адвоката Дадіверіної Л. І. та ці витрати є співмірними зі складністю справи.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 березня 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що установивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не вказали в чому саме та не довели порушення їх прав зі сторони ОСОБА_1 щодо поділу в натурі земельної ділянки між співвласниками, а необхідність приведення правовстановлюючих документів щодо залишку земельної ділянки після виділення в натурі частки ОСОБА_1 не можна вважати таким порушенням цивільного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю та недоведеністю.
Також апеляційний суд погодився із додатковим рішенням місцевого суду, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 925.00 грн по 12 962,50 грн з кожного із відповідачів за первісним позовом. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
04 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року в частині вирішення зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним з урахуванням понесених судових витрат задовольнити у повному обсязі; скасувати додаткове рішення Яготинського районного суду Київської області від 07 березня 2025 року та ухвалити нове, яким понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу задовольнити в сумі 3 000,00 грн. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Судові рішення в частині задоволення первісних позовних вимог до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дадіверіна Л. І. подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 382/1758/24 з Яготинського районного суду Київської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 07 травня 2004 року ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 4,0570 га, яка розташована в Райківщинській сільській раді Яготинського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3225585800090070043.
У відповідності до заповіту від 16 травня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2098, ОСОБА_4 заповіла належну їй на території Райківщинської сільської ради Яготинського району Київської області земельну ділянку розміром 4,0570 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , кожному в рівних частках. 
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2013 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 грудня 2013 рок за № 15674938, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2024 року за № 405487176: ОСОБА_5 є власницею 5/12 часток земельної ділянки; ОСОБА_3 є власником 5/12 часток земельної ділянки; ОСОБА_2 є власницею 1/6 частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0570 га, яка розташована в Райківщинській сільській раді Яготинського району Київської області, з кадастровим номером 3225585800:09:007:0043.
У відповідності до висновку експертів за результатами проведення у цій справі судової земельно-технічної експертизи № 4059/24-41 від 18 червня 2024 року, пропонуються три варіанти розподілу земельної ділянки, кадастровий номер 3225585800:09:007:0043, яка розташована в Райківщинській сільській раді Яготинського району Київської області відповідно до часток співвласників, а саме ОСОБА_5 - 5/12 частки - 1 6904 га; ОСОБА_3 - 5/12 частки - 1,6904 га; ОСОБА_2 - 1/6 частки - 0,6761 га, з трьома варіантами поділу.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз змісту яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Згідно з висновком від18 червня 2024 року № 4059/24-41, зробленим за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, запропоновано три варіанти розподілу спірної земельної ділянки відповідно до часток всіх співвласників, а саме ОСОБА_5 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 .
Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин другої і третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Вирішуючи спір в частині зустрічного позову, апеляційний суд наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що висновком від 18 червня 2024 року, зробленим за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 4059/24-41, встановлено, що розділити спірну земельну ділянку відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі землеустрою на три частини відповідно до часток співвласників ( ОСОБА_5 - 5/12 частки - 1 6904 га; ОСОБА_3 - 5/12 частки - 1,6904 га; ОСОБА_2 - 1/6 частки - 0,6761 га технічно можливо, а тому зробив передчасний висновок про технічну неможливість поділу в натурі спірної земельної ділянки між позивачами за зустрічним позовом.
Апеляційний суд погоджуючись з висновками місцевого суду про задоволення первісного позову про виділення частини спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є співвласниками цієї ж земельної ділянки з тих підстав, що ОСОБА_1 їх права не порушуються. Такі висновки не відповідають правовому режиму спільної часткової власності, кожен із учасників якої має право на виділ тієї частини земельної ділянки, яка йому належить на праві власності. 
Установивши, що сторонам у справі належить земельна ділянка на праві спільної часткової власності і вони не досягли згоди щодо її поділу, апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, належним чином не мотивував свого висновку про неможливість такого поділу в натурі.
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права (недослідження наявних у справі доказів) унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу на новий розгляд, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі - скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов