УХВАЛА

12 січня 2026 року
м. Київ

справа № 766/3877/24
провадження № 61-281ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року (повний текст судового рішення виготовлено 09 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія», третя особа - Акціонерне товариство «Херсонобленерго», про відновлення постачання електричної енергії споживачу,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія») про відновлення постачання електричної енергії споживачу, у якому просив зобов`язати ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» відновити постачання електричної енергії до нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (енергетичний ідентифікаційний код точки: 62Z6576193031347).
Позов мотивований тим, що позивач є власником нежитлових приміщень загальною площею 897,3 кв. м, що розташовані у    АДРЕСА_1 .
22 квітня 2019 року між ним та АТ «Херсонобленерго» укладений договір № 6919 про надання послуг з розподілу електричної енергії. На підставі заяви-приєднання від 22 серпня 2019 року, належні позивачу приміщення були підключені до електромережі за технічними даними паспорту точки розподілу за об`єктом споживача ЕІС- код точки 62Z6576193031347.
11 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» укладений договір про постачання електричної енергії №47004365 до об`єкту нерухомості.
17 квітня 2022 року належні позивачу нежитлові приміщення були незаконно захоплені військовослужбовцями рф, і з цього дня до моменту втечі окупантів з м. Херсона 10 листопада 2022 року у незаконний спосіб були вилучені із володіння та користування власника майна.
Між тим, ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» щомісячно надсилала на електронну адресу позивача рахунки з вимогами про оплату начебто поставленої та начебто отриманої і спожитої споживачем електричної енергії за період з березня по жовтень 2022 року включно.
Крім того, загальновідомим є факт припинення 09 листопада 2022 року постачання електроенергії на території Херсонської міської громади внаслідок вчиненого російською окупаційною армією терористичного акту щодо підриву енергосистеми міста Херсона, а також подальше поетапне (порайонне) відновлення електропостачання лише у третій-четвертій декадах грудня 2022року.
У третій декаді грудня 2022 року позивач залишив постійне місце проживання в м. Херсоні та виїхав до м.Києва, тим самим припинив користування усім належним йому майном, а відтак і споживання електричною енергією. Незважаючи на наведене, відповідач продовжував надсилати рахунки на оплату начебто наданої, отриманої та спожитої позивачем електричної енергії, а 20 грудня 2023 року надіслав повідомлення про наявність на особовому рахунку позивача заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 107988,96 грн.
Отже, відповідач необґрунтовано нарахував борг у розмірі 107988,96 грн станом на жовтень 2022 року на показники лічильника 75837 кВт та продовжує безпідставно нараховувати заборгованість, зазначаючи, що станом на листопад 2023 року показники електричного лічильника становлять 79083 кВт, попри те що поточні показники лічильника, встановленого на вході до приміщень станом на 09 січня 2024 року склали 63024 кВт, різниця між нарахованим відповідачем боргом та дійсними показниками становить 16059 кВт.
ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» неодноразово повідомляло оператора з розподілу електричної енергії - АТ «Херсонобленерго» про своє одностороннє рішення припинити постачання електрики до приміщень позивача, а АТ «Херсонобленерго» направляло    ОСОБА_1 повідомлення про відключення електропостачання у зв`язку із наявною заборгованістю, яка позивачем не визнається.
Пославшись на те, що за умовами укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії від 11 жовтня 2019року ТОВ «Херсонська обласна енергопостачальна компанія» зобов`язана щоденно, цілодобово і безперервно постачати електричну енергію до належних позивачу нежитлових приміщень, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року, яке залишене без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
07 січня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що «предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним кредитного договору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Справа № 496/3134/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 496/3134/19 є малозначною у силу вимог закону».
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживачів.
Отже, справа № 766/3877/24 є малозначною в силу вимог закону.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки при розгляді будь-якої іншої справи пов`язаної з вищевказаним «Договором про постачання елекіричної енергії» № 47004365 від 11 жовтня 2019 року, відповідно до цього Кодексу він позбавлений, можливості спростувати встановлену оскарженою постановою обставину щодо нього, як «непобутового споживача».
Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в якій саме справі він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді інших справ. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчать, що особа позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2025 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська обласна енергопостачальна компанія», третя особа - Акціонерне товариство «Херсонобленерго», про відновлення постачання електричної енергії споживачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар 

Є. В. Краснощоков 

В. І. Крат