РІШЕННЯ
Іменем України
26 січня 2026 року 
м. Київ
справа №990/288/25
адміністративне провадження № П/990/288/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А., Мацедонської В. Е., Білак М. В.,
за участю:
секретаря судового засідання - Клименка В. В.,
представника позивача Панченко О. О.,
представника відповідача Нарольської Т. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог та предмет спору
30 червня 2025 року до Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ВРП, що виразилась в непоновлені питання про розгляд заяви про відставку судді ОСОБА_1 після спливу граничного строку встановленого для розгляду дисциплінарного провадження;
- зобов`язати ВРП поновити питання про відставку ОСОБА_1 та ухвалити рішення про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку на підставі поданої ним 02 липня 2024 року заяви про відставку.
Аргументи позивача
У позовній заяві ОСОБА_1 указує, що 02 липня 2024 року він подав до ВРП заяву про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України. Згідно з ухвалою від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 ВРП зупинила розгляд цієї заяви на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22.
Позивач наголошує, що нормами чинного законодавства чітко визначено строк розгляду дисциплінарної справи, який становить дев`яносто днів з дня її відкриття. Цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів у виключних випадках. Разом з тим загальна тривалість дисциплінарного провадження не може перевищувати вісімнадцять місяців з дня отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги. У разі порушення зазначеного строку дисциплінарне провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати.
ОСОБА_1 твердить, що у дисциплінарній справі, відкритій за дисциплінарною скаргою ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22, законодавчо встановлені строки її розгляду сплинули, однак рішення ухвалено не було. На його думку, фактично та юридично зазначене дисциплінарне провадження має вважатися таким, що підлягає закриттю.
Позивач підкреслює, що строки підготовки висновку, розгляду справи та загальний строк дисциплінарного провадження є граничними і їх дотримання є обов`язковим. Такі строки передбачені законом як гарантії оперативності і правової визначеності. ВРП, у свою чергу, зобов`язана контролювати строки дисциплінарного провадження та вживати заходів до своєчасного його завершення або припинення у разі спливу такого строку.
На думку позивача, після спливу встановлених законом строків розгляду дисциплінарної скарги ВРП втратила правові підстави для подальшого її розгляду в межах дисциплінарного провадження, а відтак була зобов`язана поновити розгляд питання щодо його заяви про звільнення у відставку та розглянути таку заяву по суті.
Невжиття ВРП відповідних дій, ОСОБА_1 розцінює як протиправну бездіяльності, що порушує принципи правової визначеності, законності та його право на своєчасний розгляд поданої ним заяви. У зв`язку з цим він просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати ВРП поновити розгляд питання про його звільнення з посади судді у відставку і ухвалити відповідне рішення.
Позивач зазначає, що звернення до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо невідновлення розгляду питання про звільнення з посади судді у відставку після завершення строків розгляду дисциплінарної скарги є єдиним ефективним способом захисту його прав, оскільки у межах дисциплінарного провадження він фактично позбавлений реальної можливості захистити свої права шляхом оскарження дій ВРП через відсутність відповідного рішення Дисциплінарної палати.
У додаткових поясненнях ОСОБА_1 указує, що його тривале утримування у невизначеному правовому становищі, коли ні дисциплінарна справа не розглядається у передбачені законом строки, ні заява про відставку не вирішується протягом розумного часу, суперечить принципам «якісного закону» у розумінні практики ЄСПЛ.
Таке втручання не може вважатися «встановленим законом» у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки реальне застосування закону є непередбачуваним, непрозорим і дозволяє свавілля. У результаті особа зазнає непропорційного та невиправданого втручання у свою професійну та приватну сферу, що відповідає критеріям, визначеним ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України».
Позивач наполягає, що зупинивши розгляд його заяви про відставку до завершення дисциплінарного провадження, ВРП фактично перетворила процесуальний інструмент зупинення на механізм безстрокового блокування реалізації права судді на відставку. Такий підхід суперечить призначенню зупинення як тимчасової та виняткової міри і свідчить про зловживання владними повноваженнями, оскільки наявність відкритої дисциплінарної справи використовується для утримання особи у невизначеному статусі.
Аргументи відповідача
У відзиві на позов ВРП проти заявленого позову заперечує, наголошуючи, що діяла в межах чинного законодавства та не допускала порушень законодавчих вимог щодо розгляду заяви судді ОСОБА_1 у відставку.
ВРП зазначає, що дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22, є обставиною, яка відповідно до частини третьої статті 55 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) об`єктивно зумовлювала необхідність зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_1 від 02 липня 2024 року про звільнення з посади судді у відставку. ВРП підкреслює, що про існування цієї обставини позивач не міг не знати на момент подання заяви від 02 липня 2024 року.
Правомірність ухвали ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку підтверджено рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 990/292/24 від 27 лютого 2025 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2025 року.
ВРП зазначає, що тривалість зупинення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 обмежено періодом розгляду дисциплінарної справи. Оскільки дисциплінарне провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_2 щодо судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22, відкрите ухвалою ВРП від 24 липня 2024 року № 2279/3дп/15-24, ще триває, відсутні підстави для поновлення розгляду заяви судді про відставку.
Крім того, ВРП указує, що у межах цих правовідносин Суд не може оцінювати дії чи рішення ВРП (зокрема її дисциплінарної палати) щодо розгляду дисциплінарної скарги, у тому числі на предмет порушення строків для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Такі питання належать до дисциплінарного провадження, однією зі стадій якого є розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності або відмову в такому притягненні.
Закон № 1798-VIII визначає спеціальний порядок оскарження рішень Дисциплінарної палати ВРП, ухвалених за результатами розгляду дисциплінарної справи, і цей порядок не передбачає можливості судового втручання у цьому адміністративному провадженні лише з огляду на зв`язок спору про звільнення судді у відставку з наявністю відкритої дисциплінарної справи, навіть з урахуванням обставин її відкриття.
Відтак, Суд не може перевіряти правомірність дій чи рішень ВРП у частині дисциплінарного провадження, оскільки обставини, на які посилається позивач, мають значення виключно для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність судді. 
ВРП зазначає, що розглядаючи заяву позивача про звільнення у відставку та не поновлюючи розгляд цієї заяви (з підстав того, що дисциплінарне провадження ще триває), діє в межах наданих законом повноважень.
З огляду на наведені мотиви ВРП вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо невідновлення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку після завершення строків розгляду дисциплінарної скарги не мають достатніх підстав для задоволення.
Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі
30 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ВРП про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду позовної заяви: суддя-доповідач Загороднюк А.Г., судді: Кашпур О.В., Уханенко С.А., Мацедонська В.Е., Білак М.В.
Згідно з ухвалою від 02 липня 2025 року Верховний Суд відкрив провадження у цій справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25 вересня 2025 року о 10 год 30 хв.
15 липня 2025 року до Верховного Суду від представника відповідача - Нарольської Тетяни Степанівни надійшов відзив на позовну заяву.
25 вересня 2025 року о 10 год 30 хв у через відсутність повного складу суду у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів у відпустці, розгляд адміністративної справи не відбувся.
Згідно з ухвалою від 30 вересня 2025 року Верховний Суд призначив цю справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 27 жовтня 2025 року о 16 год 30 хв.
27 жовтня 2025 року о 16 год 30 хв через відсутність складу колегії суддів у зв`язку з перебуванням одного з членів колегії суддів у відрядженні розгляд цієї адміністративної справи, не відбувся.
Згідно з ухвалою від 30 вересня 2025 року Верховний Суд призначив цю справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 01 грудня 2025 року о 09 год 30 хв.
01 грудня 2025 року до Верховного Суду від представника позивача - Панченко Олександри Олександрівни надійшли додаткові пояснення у справі.
Згідно з протокольною ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2025 року оголошено перерву в судовому засіданні до 26 січня 2026 року о 09 год 30 хв.
26 січня 2026 року у судовому засіданні Верховним Судом оголошено вступну та резолютивну частини цього рішення.
Установлені судом обставини справи
Указом Президента України «Про призначення суддів» від 03 жовтня 2008 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва у межах п`ятирічного строку.
Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 06 жовтня 2011 року № 3835-VI ОСОБА_1 обрано суддею Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.
Законом України від 14 липня 2021 року №1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон № 1635-IX) внесено зміни до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), зокрема в частині здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів. З моменту набрання чинності Законом № 1635-IX, тобто з 05 серпня 2021 року, здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів зупинено.
17 травня 2022 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року (вхідний № М-6/29/7-22) про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
19 жовтня 2023 року у зв`язку з ухваленням Закону України від 06 вересня 2023 року № 3378-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 3378-IX) та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» та Закону України від 09 серпня 2023 року № 3304 ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів» (далі - Закон № 3304 ІХ) дисциплінарну функцію ВРП відновлено.
На цій підставі дисциплінарну скаргу ОСОБА_2 щодо судді ОСОБА_1 від 15 травня 2022 року (вхідний № М-6/29/7-22) заново розподілено і передано у провадження члену ВРП ОСОБА_3 для здійснення попередньої перевірки.
02 липня 2024 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 від 02 липня 2024 року про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
Ухвалою Третьої дисциплінарної палати ВРП від 24 липня 2024 року відкрито дисциплінарну справу за скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .
Ухвалою ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22.
Вважаючи протиправною бездіяльність ВРП, яка виявилася у непоновлені питання про розгляд його заяви про відставку судді ОСОБА_1 після спливу граничного строку встановленого для розгляду дисциплінарного провадження, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Джерела права та акти їхнього застосування
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Відповідно до статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України.
У своїй роботі ВРП керується регламентом ВРП, який регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя», «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності Ради.
Статтею 112 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.
Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку.
Частиною першою статті 116 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 116 Закону № 1402-VIII заява про відставку подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.
Частиною першою статті 55 Закону № 1798-VIII передбачено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII ВРП має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
Аналогічне правило закріплено у пункті 16.8 Регламенту, згідно з яким розгляд питання про звільнення судді з посади відповідно до пунктів 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути зупинено ВРП на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
Пунктом 5.22 Регламенту визначено, що розгляд зупиненої справи (питання порядку денного) поновлюється після усунення обставин, що викликали її зупинення.
Частиною четвертою статті 55 Закону № 1798-VIII встановлено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду
У цій справі ОСОБА_1 оспорює бездіяльність ВРП, яка полягає у непоновлені питання про розгляд його заяви про відставку після спливу граничного строку, встановленого законом для розгляду дисциплінарного провадження.
Оцінюючи оспорювану поведінку ВРП на відповідність критеріям, визначеним частиною другої статті 2 КАС України, Суд виходить із такого.
Як убачається з матеріалів справи, 02 липня 2024 року до ВРП надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.
Ухвалою ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 розгляд зазначеної заяви було зупинено на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22.
ОСОБА_1 вважає, що після спливу встановлених законом строків розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22 ВРП була зобов`язана поновити розгляд питання про його звільнення у відставку та вирішити подану заяву по суті.
ВРП наполягає на відсутності підстав для поновлення розгляду заяви ОСОБА_1 про його звільнення у відставку, посилаючись на те, що дисциплінарне провадження за зазначеною скаргою станом на час розгляду справи триває.
В аспекті наведених доводів Суду належить надати відповідь на питання, чи є сплив установленого законом граничного строку розгляду дисциплінарної скарги підставою для поновлення ВРП розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку, який було зупинено на час розгляду такої скарги.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що суддя є носієм судової влади в Україні та відповідно до законодавства України наділений особливим статусом, зокрема, незалежністю, недоторканністю та імунітетом судді при здійсненні ним правосуддя. Гарантією незалежності судді є, зокрема, право судді на відставку. При цьому право бути звільненим у відставку не є абсолютним, мають бути дотримані умови для звільнення судді у відставку.
Право на відставку може бути використане суддею, якщо до подання такої заяви ним не допущено дій, які зумовлюють прийняття компетентними органами рішення про його звільнення з посади судді з інших підстав.
Це зумовлено тим, що за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (частина п`ята статті 116 Закону № 1402-VIII), та не зберігається таке звання у разі звільнення з інших підстав.
Суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12 березня 2019 року у справі №9901/636/18, від 06 серпня 2019 року у справі №9901/780/18.
Право на відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України (в разі подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням) реалізується суддею шляхом подання відповідної заяви до ВРП, яка відповідно до частини третьої статті 116 Закону № 1402-VIII протягом одного місяця з дня надходження такої заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади у відставку.
Водночас зазначена норма не позбавляє ВРП можливості реалізовувати інші повноваження, передбачені Конституцією України і законами України.
Під час розгляду питання про звільнення судді з посади на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII уповноважена зупинити такий розгляд, якщо розгляд дисциплінарної скарги може зумовити звільнення цього судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.
Розглядаючи правовідносини, пов`язані з одночасним розглядом дисциплінарної скарги щодо дій судді та поданням ним заяви про звільнення його у відставку, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/75/19 зазначила, що у такому випадку пріоритетному застосуванню підлягає норма, яка передбачає зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади з визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підстави до закінчення розгляду наявних дисциплінарних скарг на дії цього судді.
Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, неухильним дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотриманням високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
Така ж правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 9901/223/19, від 09 червня 2021 року у справі № 9901/46/20, від 07 липня 2021 року у справі № 9901/178/20, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/86/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 990/38/22.
Схожий підхід до вирішення питання розгляду заяви судді про відставку застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 червня 2021 року №9901/46/20, в якій зазначено, що право на відставку може бути використане суддею, якщо до подання такої заяви ним не допущено дій, які зумовлюють ухвалення компетентними органами рішення про його звільнення з посади судді з інших підстав.
Таке обмеження переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві з огляду на те, що пільги й переваги, які мають судді у відставці, є невід`ємною складовою суддівського статусу, який, своєю чергою, передбачає належне та добросовісне здійснення суддею своїх повноважень.
Отже, право на відставку не є абсолютним та може бути реалізоване лише за відсутності обставин, які свідчать або можуть свідчити про неналежну поведінку судді. 
За наявності таких обставин реалізація права на відставку здійснюється у системному взаємозв`язку з положеннями частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, відповідно до яких розгляд заяви судді про звільнення з посади підлягає зупиненню до завершення розгляду дисциплінарних скарг щодо цього судді.
Таке законодавче регулювання узгоджується з правовою природою інституту відставки як завершального етапу суддівської кар`єри, який можливий виключно за умови дотримання суддею стандартів доброчесності та бездоганної поведінки, та спрямований на забезпечення довіри суспільства до судової влади, а також на недопущення набуття статусу судді у відставці особою, щодо якої залишаються неусунутими сумніви у належному виконанні нею суддівських повноважень.
Суд бере до уваги, що ухвалою ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку було зупинено на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ.
При цьому пунктом 16.8 Регламенту також передбачено, що розгляд питання про звільнення судді з посади, зокрема відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути зупинено ВРП на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої цієї статті.
Отже зупинення розгляду заяви позивача про звільнення його з посади судді у відставку було спрямоване на досягнення мети, встановленої частиною третьою статті 55 Закону №1798-VIII, та здійснене ВРП в межах наданих їй повноважень, компетенції та відповідно до процедури, визначеної законом і Регламентом.
Суд зазначає, що ухвала ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 була предметом судового розгляду у справі № 990/292/24. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 27 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2025 року (провадження № 11-127заі25), відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в тому числі про визнання протиправною і скасування вказаної ухвали ВРП.
Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що ВРП під час розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку на підставі його заяви мала законні підстави для зупинення розгляду цього питання. 
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2025 року, відсутність рішення по суті розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 липня 2024 року, не можна розуміти як протиправну бездіяльність ВРП, так само як створення перешкод для звільнення у відставку позивача, оскільки наявність дисциплінарної скарги, наслідком (розгляду) якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України (у розумінні положень частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII), має істотне значення для розгляду заяви судді про звільнення у відставку, адже це визначає дії ВРП в такій ситуації.
Відтак, зупинення розгляду питання про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України було продиктовано існуванням об`єктивних фактичних та правових обставин.
Правилами частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, пункту 16.8 Регламенту передбачено, що питання про звільнення судді з посади з підстави, визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України, підлягає зупиненню на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України. Поновлення ж розгляду зупиненої справи можливе лише після усунення обставин, що зумовили її зупинення (пункт 5.22 Регламенту).
Позивач фактично обґрунтовує свої вимоги тим, що сплив встановленого законом граничного строку для розгляду дисциплінарної скарги, на час якої було зупинено розгляд заяви про відставку, є підставою для поновлення ВРП розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку, тому не вживаючи відповідних дій, ВРП допускає протиправну бездіяльність.
Оцінюючи наведений довід, Суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала (постанови від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) (провадження № 11-138заі18), від 06 грудня 2018 року у справі № 800/259/17 (провадження № 11-643сап18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/75/19 (провадження № 11-646заі19), що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Вагомими є юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.
Аналіз частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII та пункту 16.8 Регламенту свідчить, що зазначені норми не встановлюють конкретного строку зупинення питання про звільнення судді з посади, а пов`язують його тривалість з періодом фактичного розгляду дисциплінарної скарги.
Використане законодавцем словосполучення «на час розгляду скарги або заяви» не ототожнюється із законодавчо встановленим строком розгляду дисциплінарної справи чи тривалістю дисциплінарного провадження та не означає автоматичного завершення такого розгляду зі спливом певного часового проміжку.
Йдеться про фактичну тривалість процедури розгляду скарги або заяви, тобто весь період, протягом якого скарга або заява перебуває на розгляді у ВРП чи її органах, від початку провадження до його завершення ухваленням остаточного рішення щодо наслідків розгляду скарги (включно з можливим оскарженням в межах ВРП).
При цьому визначальним для зупинення розгляду питання про звільнення з посади судді у відставку є не сам факт наявності дисциплінарної скарги, а очікування результату, який може вплинути на вирішення питання про звільнення з посади судді у відставку.
З цього можна виснувати, що обов`язок ВРП поновити розгляд заяви судді про відставку виникає лише після фактичного усунення обставин, що зумовили зупинення такого розгляду, тобто після завершення дисциплінарного провадження у передбачений законом спосіб.
Сам по собі сплив граничного строку дисциплінарного провадження, за відсутності рішення, яким це провадження завершене, не припиняє дисциплінарного провадження та автоматично не усуває підставу для зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку.
Застосовуючи наведені висновки до обставин цієї справи, Суд зазначає, що ухвалою ВРП від 08 серпня 2024 року №2425/0/15-24 було зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22.
На час розгляду цієї справи дисциплінарне провадження за вказаною дисциплінарною скаргою триває, протилежного Судом не встановлено, а сторонами не доведено.
Суд поділяє загальну позицію позивача про те, що органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, дотримуючись встановленої законом процедури та не виходячи за межі наданих прав і обов`язків.
Дії органів державної влади, у тому числі ВРП, мають бути прогнозованими, зрозумілими та передбачуваними для осіб, на яких вони впливають. Суддя має право знати, на яких правових підставах і в які строки вирішуються питання, що стосуються його правового статусу, зокрема щодо відставки та дисциплінарної відповідальності.
Ключовий аспект аргументів позивача у цій справі зводиться до твердження про недотримання Дисциплінарною палатою ВРП строків розгляду дисциплінарної справи, відкритої за дисциплінарною скаргою ОСОБА_2 від 15 травня 2022 року № М-6/29/7-22. Позивач, зокрема, зазначає, що з моменту відкриття дисциплінарного провадження висновок про наявність підстав для притягнення судді до відповідальності доповідачем не складено, строк розгляду дисциплінарного провадження не продовжено, а процесуальні дії у межах дисциплінарного провадження не здійснюються.
Разом із тим Суд указує, що наведені обставини та доводи не можуть охоплюватися предметом доказування у цій справі. Аргументи позивача про недотримання строків розгляду дисциплінарної скарги та порядку / процедури розгляду зазначеної дисциплінарної скарги (у зіставленні зі змінами у законодавстві, які вплинули на виконання ВРП дисциплінарної функції), стосуються обставин дисциплінарного провадження, тому можуть бути предметом розгляду (оцінювання) лише в межах названої дисциплінарної процедури. У вимірі описаних правовідносин суд не може оцінювати дій / рішень ВРП (її дисциплінарної палати) щодо розгляду дисциплінарної скарги.
Закон № 1798-VIII визначив порядок оскарження рішень дисциплінарної палати ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної справи, у який суд не може втручатися, спираючись на пов`язаність (обумовленість) спору щодо звільнення судді у відставку з наявністю щодо цього самого судді дисциплінарної справи.
Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 червня 2025 року у справі № 990/292/24, від 10 липня 2025 року у справі № 990/146/23.
Важливо враховувати, що розгляд заяви судді про відставку та розгляд дисциплінарної скарги це дві самостійні, незалежні процедури. Кожна з них визначає власне коло (обсяг) питань, які підлягають встановленню названим державним органом, відповідно й межі ревізії дій / рішень цього органу з боку суду адміністративної юрисдикції.
Цей спір стосується наявності чи відсутності підстав для поновлення розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку. Він не охоплює оцінку порядку чи процедури розгляду дисциплінарної скарги, до якої, власне, й зводиться основна частина доводів позивача.
Суд не заперечує, що зупинення розгляду цього питання впливає на реалізацію позивачем його наміру бути звільненим у відставку протягом місяця з дати подання відповідної заяви. Водночас Суд наголошує, що таке обмеження ґрунтується на законній підставі та було передбачуваним з огляду на фактичні обставини (щодо подання дисциплінарної скарги ОСОБА_2 у 2022 році) у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням спірних відносин.
Посилання позивача в позовній заяві на те, що тривале зупинення розгляду його заяви про відставку є свавільним та порушує принцип верховенства права, його складових: правової визначеності та законності, є необґрунтованими, оскільки, як зазначалося Судом, таке зупинення має чітку правову підставу, випливає з положень закону та не є результатом дискреційних чи довільних дій з боку ВРП.
Суд зауважує, що статус судді у відставці надає особі, яка його набуде, певний обсяг гарантій, які за своєю природою пов`язані з належною реалізацією суддівського статусу. У цьому контексті зупинення розгляду питання про відставку для з`ясування кола питань, які можуть свідчити про існування підстав для звільнення судді відповідно до пунктів 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, має легітимну мету і є пропорційним способом реагування (виходу) у ситуації, коли приватний інтерес особи (бути звільненим у відставку) може суперечити інтересу публічному (суспільному), як-от авторитет правосуддя.
Тривалість зупинення обмежується періодом розгляду відповідної дисциплінарної скарги, а отже не має безстрокового чи необґрунтованого характеру, не призводить до позбавлення позивача його прав і не становить надмірного або непропорційного втручання.
Не є переконливими й доводи позивача про порушення його права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також про невідповідність обмеження вимогам «якості закону». Оспорюване обмеження встановлене законом, передбачуване за своїми наслідками та застосовується не довільно, а виключно у зв`язку з наявністю дисциплінарної скарги, результат розгляду якої може мати істотне значення для вирішення питання про відставку.
Суд відхиляє й твердження позивача про позбавлення його ефективного засобу юридичного захисту у контексті розгляду заяви про відставку. Ці доводи, як уже зазначалося, зводяться до стверджуваного порушення строків розгляду дисциплінарної скарги та неможливості оскаржити відповідні дії ВРП в рамках дисциплінарного провадження.
Чинне законодавство передбачає окрему, спеціальну процедуру оскарження рішень Дисциплінарної палати ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної справи, яка становить ефективний національний засіб юридичного захисту. Саме в її межах суддя наділений можливістю порушувати питання дотримання строків, порядку та інших процесуальних гарантій дисциплінарного провадження.
Предмет цього спору не охоплює оцінку дисциплінарного провадження по суті або перевірку законності дій дисциплінарних органів ВРП. Межі судового розгляду цієї справи обмежуються встановленням наявності або відсутності підстав для поновлення розгляду питання про звільнення судді з посади у відставку.
Отже, виходячи з системного тлумачення положень статті 126 Конституції України, статті 116 Закону № 1402-VIII, статті 55 Закону № 1798-VIII, пунктів 16.8 та 5.22 Регламенту, а також з урахуванням установлених у цій справі фактичних обставин, Суд вважає, що ВРП не допустила протиправної бездіяльності щодо непоновлення питання про розгляд заяви про відставку судді ОСОБА_1 після спливу граничного строку встановленого для розгляду дисциплінарного провадження.
Таким чином, розглянувши спір у межах заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу наведених положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого адміністративного позову та відсутність правових підстав для його задоволення.
Судові витрати
Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відсутні.
Керуючись статтями 241 - 243, 246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) до Вищої ради правосуддя (код ЄДРПОУ 00013698; місцезнаходження 04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 12-А) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 27 січня 2026 року.
Головуючий суддя А. Г. Загороднюк
судді: О. В. Кашпур
С. А. Уханенко
В. Е. Мацедонська
М. В. Білак