ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 201/1971/23
провадження № 61-6332св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
заявник (боржник) -Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління, 
суб`єкт оскарження - державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельник Леонід Леонідович, 
заінтересована особа(стягувач) -  ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, прийняту у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Городничої В. С., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У січні 2024 року Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління (далі - Дніпровське КЕУ) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мельника Л. Л. (далі -Соборного ВДВС у м. Дніпрі, державного виконавця Мельника Л. Л.), стягувач - ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 201/1971/23 стягнуто з Дніпровського КЕУ(Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

26 грудня 2023 року на адресу Дніпровського КЕУвід Соборного ВДВС у м. Дніпрі надійшли постанови державного виконавця Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 201/1971/23, виданого Жовтневим районним судом м Дніпропетровська 14 листопада 2023 року.

Вказувало, що відповідно до Положення про Дніпровське КЕУ, затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України від 26 травня 2023 року № 195, КЕВ м. Дніпро, є державною установою, створеною Міністерством оборони України. Метою створення установи є забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, розвиток системи технічної експлуатації казарменно-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. Усі видатки КЕУ м. Дніпро фінансуються з державного бюджету.

Рішенням Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області) від 28 листопада 2016 року № 1604634600498 КЕВ м. Дніпро присвоєно ознаку неприбутковості (0031 - бюджетні установи) на підставі підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Отже, рішення суду про стягнення з Дніпровського КЕУ грошових коштів згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», має виконуватись органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а відтак дії державного виконавцяСоборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. щодо винесення 12 грудня 2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та постанов про стягнення виконавчого збору, мінімальних витрат виконавчого провадження, вчинені з порушеннями вимог частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Також Дніпровське КЕУ звертало увагу на те, що оскаржувані постанови державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. були отримані заявником 26 грудня 2023 року.

Ураховуючи наведене, Дніпровське КЕУпросило суд: 
- поновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л.;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
- визнатипротиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року, поновлено Дніпровському КЕУстрок на подачу скарги на дії державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі.
Скаргу Дніпровського КЕУ задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 500 грн з виконання виконавчого листа № 201/1971/23, виданого 14 листопада 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Дніпровського КЕУ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_1 при примусовому виконанні виконавчого листа № 201/1971/23, виданого 14 листопада 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Дніпровського КЕУна користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Задовольняючи скаргу Дніпровського КЕУ, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що боржником за виконавчим листом № 201/1971/23, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 листопада 2023 рокує КЕУ м. Дніпро, яке є державною установою, на яку поширюються вимоги статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статті 6 Закону України «Про виконавче провадження». 
Отже, постанова Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 201/1971/23, якою стягнуто з Дніпровського КЕУ (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. 

Районний суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесена з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вказав, що постановидержавного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_1 є похідними від постанови про відкриття виконавчого провадження і виносяться одночасно, тому також підлягають скасуванню.

При цьому районний суд вважав за можливе поновити заявнику строк на звернення до суду зі скаргою, оскільки він був пропущений із поважних причин.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з висновками районного суду, оскільки вважав, що до таких висновків суд дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що Дніпровське КЕУ, яке є державним підприємством, за 2023 рік отримало прибуток у розмірі 9 274016 грн, оскільки визначальним для застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є статус боржника.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, що було обов`язковою підставою для скасування судового рішення в апеляційному порядку.
Судом першої інстанції не було належно повідомлено ОСОБА_1 про розгляд скарги, оскільки у матеріалах справи немає даних щодо отримання (чи неотримання) ним повістки про розгляд справи 12 березня 2024 року та 15 березня 2024 року.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в якій, зокрема, він вказував про неповідомлення його про розгляд справи районним судом, на вказане порушення норм процесуального права суду першої інстанції уваги не звернув, залишивши ухвалу районного суду без змін. Згідно з положеннями цивільного процесуального закону повноваженням апеляційного суду в такому разі є виключно скасування судового рішення та ухвалення нового. При цьому доводи ОСОБА_1 залишилися апеляційним судом без належного мотивування.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2024 року скасовано.
У задоволенні скарги Дніпровського КЕУ на дії державного виконавця в частині визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпро Мельника Л. Л. про відкриття виконавчого провадження 
(ВП № НОМЕР_1) від 12 грудня 2023 року відмовлено.
Провадження у справі за скаргою Дніпровського КЕУ в частині вимог про визнання протиправними і скасуванню постанов державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпро Мельника Л. Л. про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні (ВП № НОМЕР_1) 
від 12 грудня 2023 року закрито.
Стягнуто з Дніпровського КЕУ на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1 605,60 грн.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції розглянув скаргу Дніпровського КЕУ без повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце її розгляду.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає обов`язковому скасуванню на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України.

На спірні правовідносини поширюються норми статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки з Положення про Дніпровське КЕУ та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не вбачається ознак належності Дніпровського КЕУ саме до державного органу.
Скаржником не доведено, що Дніпровське КЕУ відноситься до групи боржників, на яких розповсюджується дія статті 3 указаного Закону України, тому у задоволенні вимог щодо визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (ВП №73517552) від 12 грудня 2023 року з підстав, зазначених у скарзі, слід відмовити.
Крім того, згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.
Таким чином провадження у справі в частині вимог Дніпровського КЕУ про визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 слід закрити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

12 травня 2025 року КЕВ м. Дніпра засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставами касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, 
а саме: 
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 14 листопада 2018 року у справі № 707/28/17-ц (провадження № 14-354цс18), від 28 серпня 2019 року у справі № 808/8368/15 (провадження № 11-1468апп18) та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 14 травня 2020 року у справі № 814/1727/16 (провадження № К/9901/17744/18).

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про неналежність Дніпровського КЕУ до державного органу та не поширення на спірні правовідносини норми статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», - необґрунтований. Суд допустив формальний підхід до дослідження наданих КЕВ м. Дніпро доказів належності його до бюджетної установи та надав їм бланкову оцінку.

КЕВ м. Дніпро є державною, бюджетною установою, створеною Міністерством оборони України, та належить до неприбуткових установ. Тому за змістом положень статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення з нього коштів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі, якщо боржником є державний орган (державне підприємство), то порядок стягнення коштів з державного органу (державного або місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) регулюється положеннями статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» з урахуванням положень статті 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував таке.

Велика Палата Верховного Суду у справах № 820/4242/17 та № 826/5195/17 дійшла висновку про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

До даних правовідносин застосовується спеціальний порядок судового оскарження, відповідно до якого вона підлягає розгляду судом, який видав виконавчий документ.

Сама наявність виконавчого провадження не свідчить про адміністративну юрисдикційність скарги на рішення, дії чи бездіяльність відділу ДВС. Визначальним критерієм для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є наявність у зведеному виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів, якщо ці рішення підлягають примусовому виконанню.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у червні 2025 року, ОСОБА_1 заперечує проти доводів КЕВ м. Дніпра, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року - без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро, витребувано матеріали цивільної справи з Соборного районного суду м. Дніпра (Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська). 

16 червня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2025 року заяву  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. від участі у розгляді справи за скаргою Дніпровського КЕУ на дії державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді. 

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2025 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. від участі у розгляді справи за скаргою Дніпровського КЕУ на дії державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. відмовлено.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядкуспрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи 

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 201/1971/23 за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про відшкодування моральної шкоди стягнуто з Дніпровського КЕУ (Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн (т. 1, а. с. 120-124).

На виконання вказаної постанови апеляційного суду за заявою ОСОБА_1 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 листопада 2023 року видано виконавчий лист № 201/1971/23, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання до Соборного ВДВС у м. Дніпрі.

Постановою державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 201/1971/23, виданого 14 листопада 2023 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з Дніпровського КЕУ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн (т. 2, а. с. 6).

12 грудня 2023 року державним виконавцем Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 500 грн та про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн (т. 2, а. с. 7-8).

Відповідно до Положення про Дніпровське КЕУ, затвердженого наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України від 26 травня 2023року № 195, КЕВ м. Дніпро є державною установою та входить до складу Збройних Сил України, яка створена з метою організації та виконання завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин.
Дніпровське КЕУ є правонаступником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є правонаступником Квартирно-експлуатаційному відділу міста Дніпропетровська (т. 2, а. с. 9-15).

Рішенням ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 28 листопада 2016 року № 1604634600498 КЕВ м. Дніпро присвоєно ознаку неприбутковості (0031 - бюджетні установи) на підставі підпункту 133.4.5 пункту 133.4 статті 133 ПК України (т. 2, а. с. 16).

За інформацією начальника Управління державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра для операцій з бюджетними коштами на ім`я Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро в управлінні Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра станом на 01 травня 2023 року відкрито рахунки у встановленому законом порядку як розпоряднику коштів Державного бюджету (т. 2, а. с. 17).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду»
(§ 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»
(Case of Hornsby v. Greece) № 18357/91).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статей 5, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», нормами якого встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі за термінологією цього Закону «державне підприємство»), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» унормований порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, статтею 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Проаналізувавши вищезазначені положення законодавства можна зробити висновок, що виконання судового рішення, в якому боржником є державне підприємство (установа, організація) або юридична особа, здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2020 року у справі № 912/48/19.

Розглядаючи скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Канал-Тепло Сервіс» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона про стягнення 109 773,26 грн, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 06 березня 2025 року у cправі № 910/10820/20 встановив, що «за змістом пункту 1 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Херсон, затвердженого наказом начальника Миколаївського КЕУ від 04 червня 2024 року № 70, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Херсона є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України; є неприбутковою державною установою.
Зважаючи на встановлене суди зробили обґрунтований висновок, що боржником у даній справі є державна неприбуткова установа, отже, примусове виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної установи (організації, підприємства), в розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», має відбуватись державним виконавцем в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Касаційний суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, про відсутність підстав для визнання протиправними дій та бездіяльності начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, відмови у задоволенні скарги на дії державного виконавця, оскільки, оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і права боржника не було порушено.
Таким чином, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця».

У справі, що переглядається, встановлено, що боржником у цій справі є Дніпровське КЕУ. 

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою Дніпровське КЕУє державною організацією (установа, заклад). 

При цьому, відповідно Положення про Дніпровське КЕУ Командування Сил логістики Збройних Сил України, затвердженого Наказом Командувача Сил логістики від 26 травня 2023 року № 195:
- Дніпровське КЕУ є державною установою та входить до складу Збройних Сил України (пункт 1 Положення);
- Дніпровське КЕУ є юридичною особою, веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також інші печатки та штампи, необхідні для забезпечення діяльності. Дніпровське КЕУ є неприбутковою організацією, здійснює бухгалтерський, оперативний, аналітичний облік та веде статистичну і фінансову звітність; майно Дніпровського КЕУ є державною власністю, має статус військового майна та закріплюється за установою на праві оперативного управління (пункт 13. Положення);
- Дніпровське КЕУ є правонаступником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (пункт 15 Положення).

Згідно з наданого скаржником листа Управління Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра від 02 травня 2023 року № 03-38-06/460 на виконання статті 43 Бюджетного кодексу України для операцій з бюджетними коштами на ім`я КЕВ м. Дніпра (нині Дніпровське КЕУ) в Управлінні Державної казначейської служби України у Соборному районі м. Дніпра станом на 01 травня 2023 року відкрито рахунки у встановленому законодавством порядку як розпоряднику коштів Державного бюджету.

Встановивши, що боржником у даній справі є державна неприбуткова установа, (а не державний орган),суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність здійснення державним виконавцем примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника як з державної установи (організації, підприємства), в розумінні статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Доводи скаржника, про неправильне застосування положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не знайшли свого підтвердження.

Щодо іншої частини вимог скарги (визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження) Верховний Суд також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу (див. постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року в справі № 344/10498/16-ц (провадження № 61-489св23), від 19 лютого 2024 року в справі № 755/9542/22 (провадження № 61-6953св23)).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справах № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012 (провадження № 14-353цс19), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19).

У справі, що переглядається, при зверненні до суду зі скаргою Дніпровського КЕУ, серед іншого, просило: 
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л. від 12 грудня 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № НОМЕР_1;

Встановивши, що розгляд скарги Дніпровського КЕУна дії та бездіяльність державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Мельника Л. Л., які мали місце в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання постанов від 12 грудня 2023 року про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження належить до юрисдикції адміністративного суду, суд апеляційної інстанції правомірно закрив провадження у справі в частині вказаних вимог, оскільки ця справа не належить до цивільної юрисдикції, а вимоги скарги Дніпровського КЕУ повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також правильно закрив провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а тому постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін відповідно до статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Дніпро залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк