ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 204/6188/25
провадження № К/990/40531/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.
розглянув у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу
за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Річко Олени Олександрівни на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року, постановленої у складі колегії суддів: головуючого - Дурасової Ю. В., суддів: Божко Л. А., Лукманової О. М.
І. Обставини справи
1. У червні 2025 року Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
2. Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 13 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
3. Позивач оскаржив це рішення в апеляційному порядку.
4. Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 вересня 2025 року зупинив провадження у справі № 204/6188/25 до набрання законної сили рішеннями по справах № 160/21445/25 та № 160/21688/25.
5. Таке своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа № 160/21445/25 про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10 червня 2025 року № 35 та визнання протиправним і скасування відкликання посвідки на постійне проживання на підставі рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10 червня 2025 року № 35.
Разом з цим у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа № 160/21688/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 05 червня 2025 року.
З огляду на вказане суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані справи є взаємопов`язані, а тому в силу пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішеннями по справах № 160/21445/25 та № 160/21688/25.
ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
6. Відповідач, уважаючи ухвалу про зупинення провадження у справі постановленою з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.
Автор скарги зазначає, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.
Автор скарги стверджує, що необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Автор скарги наголошує, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на факт відкриття справ № 160/21445/25 та № 160/21688/25, обмежився лише констатацією їх наявності, проте не навів аргументів, у чому полягає їхній безпосередній та визначальний вплив на вирішення питання щодо законності утримання скаржника у ПТПІ, водночас сам по собі факт існування зазначених проваджень не може бути достатньою підставою для зупинення розгляду справи про поміщення до ПТПІ, а належне обґрунтування того, чому саме розгляд зазначених справ має настільки істотне значення, що унеможливлює продовження провадження в даній справі без їхнього остаточного вирішення - відсутнє.
7. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
8. Верховний Суд ухвалою від 27 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження з підстав, передбачених частиною третьою, пунктом 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
9. 29 жовтня 2024 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
10. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
11. У силу частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
12. З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами.
13. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
14. Положеннями статті 236 КАС України розмежовано підстави, за яких суд має право зупинити провадження, а також, з настанням яких, суд зобов`язаний вчинити дану процесуальну дію.
15. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
16. Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.
17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 9901/314/19 у питанні застосування пункту 3 частини першої статті 236 КАС України сформувала такі висновки:
«Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:
чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі;
чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.».
18. Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України, лише обмежився встановленням факту оскарження і інших справах рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10 червня 2025 року № 35 та рішення за результатами розгляду заяви громадянина рф ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 05 червня 2025 року.
Водночас у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції не навів аргументів, у чому полягає їхній безпосередній та визначальний вплив на вирішення питання щодо законності утримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців.
19. Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог пункту 3 частини першої статті 236 КАС України не обґрунтував об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення інших справ № 160/21445/25 та № 160/21688/25.
20. Крім того, за правилами пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
21. Таким чином, для обґрунтованого висновку про наявність об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої необхідно дослідити зібрані у справі докази.
22. У порушення вимог пункту 3 частини першої статті 236 та статті 242 КАС України суд апеляційної інстанції зібрані у справі докази не дослідив і неможливість встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, на підставі зібраних доказів, не обґрунтував.
23. За таких обставин суд касаційної інстанції позбавлений можливості оцінити законність та обґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справ № 160/21445/25 та № 160/21688/25.
ІV. Висновки по суті вимог касаційної скарги
24. За наведеного правового регулювання й обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення не відповідає визначеним КАС України критеріям законності та обґрунтованості. Таким чином, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
25. Таким чином, касаційна скарга Донецької обласної прокуратури підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
V. Судові витрати
26. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Річко Олени Олександрівни задовольнити.
2. Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року у справі № 204/6188/25 скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий М. І. Смокович 
Судді В. Е. Мацедонська
О. Р. Радишевська