ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 520/8081/25
адміністративне провадження № К/990/46150/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Бевзенка В.М.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу №520/8081/25
за позовом Підприємства «Палац праці» Об`єднання профспілок Харківської області
до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Харківська обласна державна адміністрація (далі - Харківська ОДА), Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації (далі - Департамент),
за участю Харківської обласної прокуратури,
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
за касаційною скаргою Підприємства «Палац праці» Об`єднання профспілок Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року (у складі головуючого судді Григорова Д.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (колегія у складі: головуючого судді Жигилія С.П., суддів: Перцової Т.С., Макаренко Я.М.) -
В С Т А Н О В И В:
СУТЬ СПРАВИ
Спір стосується правомірності наказу Міністерства культури та стратегічних комунікацій України в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» на майдані Конституції, 1 у місті Харкові.
Вирішуючи такий спір, суди попередніх інстанцій перевіряли обставини включення означеного об`єкта до державного переліку нерухомих пам`яток історії та культури відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України від 08 червня 2000 року №1805-III «Про охорону культурної спадщини», та у зв`язку із цим з`ясовували наявність у Міністерства культури та стратегічних комунікацій України правових підстав для занесення цієї нежитлової будівлі до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2025 року Підприємство «Палац праці» Об`єднання профспілок Харківської області (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (далі - відповідач, Міністерство), у якому просило:
- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства від 04 червня 2020 року №1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» на майдані Конституції, 1 у місті Харкові;
- зобов`язати Міністерство виключити з Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлову будівлю «Палац Праці» на майдані Конституції, 1 у місті Харкові.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Підприємство зазначало, що оскаржуваний наказ (у відповідній частині) є незаконним та підлягає скасуванню, адже, на переконання позивача, Міністерство не мало правових підстав для внесення нежитлової будівлі «Палац Праці» на майдані Конституції, 1 у місті Харкові до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкту, який вже було взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України від 08 червня 2000 року №1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-III), так як процедура взяття на облік цієї будівлі станом на 1980 рік (на час прийняття рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30 квітня 1980 року №334, згідно з яким вищевказаний об`єкт було взято на облік як пам`ятник архітектури під номером 271) не була завершена та реалізована належним чином, у зв`язку з чим остання не могла вважатися пам`яткою культурної спадщини, яка перебувала на обліку. Стверджувало, що оскаржуваний наказ Міністерства в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» на майдані Конституції, 1 у місті Харкові прямо впливає й порушує права та інтереси позивача, створюючи для нього додаткові обов`язки, пов`язані із особливостями користування означеною будівлею як пам`яткою, яких не мало б бути, у випадку невнесення такої до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, по суті виходив з того, що чинне законодавство у сфері охорони культурної спадщини не передбачає необхідності доведення підстав прийняття рішень про взяття на державний облік пам`яток, що були прийняті відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-III, тобто до 12 липня 2000 року. Підставою ж для внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення будівлі «Палац праці» було рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних від 30 травня 1980 року №334, законність якого підтверджена за наслідками розгляду Господарським судом Харківської області справи №16961/6-06 в.о.о. 5756/4-15 й, водночас, не є предметом доказування саме у цій справі. Таким чином, оскільки законодавець визначив виключну компетенцію органів охорони культурної спадщини, а саме Міністерства щодо питань надання об`єктам статусу пам`яток та внесення їх у відповідний Реєстр, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували історичну цінність означеної будівлі та підтверджували факт незаконного внесення її до переліку об`єктів культурної спадщини за категорією пам`ятки місцевого значення, тому немає підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу відповідача.
Крім того, суди зазначили, що, оскільки власником пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові є Об`єднання профспілок Харківської області, а не позивач, то оскаржуваний наказ Міністерства не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для Підприємства, що додатково свідчить про безпідставність позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та їх обґрунтування
5. Не погодившись із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, Підприємство звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
6. У доводах касаційної скарги порушує питання неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень статей 5 та 14 Закону №1805-III, розділу ІХ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року №158 (далі - Порядок №158), в редакціях, чинних на момент винесення оскаржуваного наказу, в сукупності із положеннями Закону Української РСР від 13 липня 1978 року №3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (в редакції, чинній станом на 30 квітня 1980 року - на час прийняття рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30 квітня 1980 року №334; далі - Закон №3600-IX), а також відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах. Стверджує й про залишення судами поза увагою висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 травня 2024 року у справі №560/10852/23, в контексті порушення прав та інтересів позивача оскаржуваним наказом Міністерства шляхом створення для позивача додаткових обов`язків й тягаря, пов`язаного із особливостями поводження із будівлею, що є пам`яткою.
На переконання скаржника, Міністерство при прийнятті оскаржуваного наказу діяло безпідставно, не в межах своїх повноважень та не у спосіб, що передбачений законодавством, оскільки не мало підстав для занесення будівлі «Палац Праці» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за процедурою, визначеною для пам`яток культурної спадщини, які перебувають на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III. Це обумовлено тим, що процедура взяття на облік будівлі «Палац Праці» станом на 1980 рік не була завершена та реалізована належним чином, у зв`язку із чим вказана будівля не могла вважатися пам`яткою культурної спадщини, яка перебувала на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
7. 10 листопада 2025 року в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану касаційну скаргу.
8. Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження за означеною касаційною скаргою.
9. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 21 січня 2026 року) справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Стеценка С.Г., суддів: Бевзенка В.М., Тацій Л.В.
10. Від Міністерства, Департаменту та Харківської обласної прокуратури надійшли до Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких останні, заперечуючи прийнятність доводів скаржника, просять відмовити у її задоволенні, залишивши рішення судів попередніх інстанцій без змін.
11. Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
12. Об`єднанням профспілок Харківської області створено Підприємство (код ЄДРПОУ 30238257). Як внесок до статутного капіталу Підприємства останньому передано право управління, володіння, користування та часткового розпорядження з правом здачі в оренду/найм, але без прав відчуження, приміщення будівлі «Палац Праці» літ. «А-6-7», загальною площею 26389,3 кв.м., у т.ч. житловою її частиною загальною площею 147,6 кв.м., житловою площею 99,3 кв.м. за адресою: місто Харків, майдан Конституції, 1.
13. Рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30 квітня 1980 року №334 вищевказаний об`єкт було внесено у додатковий список будівель і споруд Харківської області кінця ХІХ - початку ХХ ст. для взяття на облік під охорону держави як пам`ятників архітектури під номером 271.
14. У подальшому наказом Міністерства від 04 червня 2020 року №1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», прийнятим на підставі статей 5, 14 Закону №1805-III та розділу ІХ Порядку №158 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року №501), в межах повноважень, визначених Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року №885, на підставі листа Харківської ОДА від 04 листопада 2019 року №01-50/8477 до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення пам`ятки культурної спадщини, які перебувають на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III, у Харківській області, занесено під номером 113 будівлю «Палац Праці», що знаходиться за адресою: майдан Конституції, 1, та присвоєно новий охоронний номер 7113 - Ха.
15. Не погоджуючись з наказом Міністерства від 04 червня 2020 року №1883 в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові, Підприємство звернулося до суду.
Позиція Верховного Суду
16. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання процесуальних норм, вказує на наступне.
17. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. До 12 липня 2000 року правовідносини, пов`язані з пам`ятками історії та культури, а також їх збереженням, регулював Закон №3600-IX, відповідно до статті 1 якого пам`ятками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі пам`ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою.
19. Відповідно до статті 7 Закону №3600-IX, норми якого були чинними на час прийняття рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30 квітня 1980 року №334, державне управління в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури здійснюється Радою Міністрів СРСР, Радою Міністрів Української РСР, виконавчими комітетами обласних, районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те державними органами охорони пам`яток відповідно до законодавства Союзу РСР і Української РСР.
Спеціально уповноваженими державними органами охорони пам`яток історії та культури в Українській РСР є Міністерство культури Української РСР, Державний комітет Ради Міністрів Української РСР у справах будівництва, Головне архівне управління при Раді Міністрів Української РСР та їх органи на місцях, а також інші державні органи, до компетенції яких законодавством Союзу РСР і Української РСР віднесено здійснення зазначених функцій.
20. Частиною другою статті 8 Закону №3600-IX (тут і надалі у відповідній редакції, чинній на 30 квітня 1980 року) встановлено, що виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.
21. За змістом статті 16 Закону №3600-IX пам`ятки історії та культури, незалежно від того, в чиїй власності вони перебувають, підлягають державному облікові. Відповідно до Закону СРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» державний облік пам`яток історії та культури здійснюється в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР.
22. Як установлено статтею 17 Закону №3600-IX, з метою організації обліку і охорони пам`яток історії та культури нерухомі пам`ятки поділяються на пам`ятки загальносоюзного, республіканського і місцевого значення.
Переліки пам`яток історії та культури республіканського значення затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів. Виключення об`єктів з переліків пам`яток республіканського і місцевого значення допускається лише з дозволу Ради Міністрів Української РСР.
23. Таким чином, за змістом статті 17 Закону №3600-IX переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами усіх обласних та міських рад, а не лише міст республіканського підпорядкування. Згадка у цій статті про міста республіканського підпорядкування лише уточнює, що вона поширює свою дію і на міста зі спеціальним «республіканським» статусом, а не виключно на них.
24. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом і у постанові від 23 жовтня 2025 року №440/8821/22.
25. Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується наявними у справі доказами, приміщення будівлі «Палац Праці» у місті Харкові було включено до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів ще 30 квітня 1980 року, тобто в період дії Закону №3600-IX й уповноваженим на те органом.
26. Дійсно, чітку і послідовну процедуру включення об`єкта до державного переліку нерухомих пам`яток історії та культури було упорядковано лише 13 травня 1986 року - після затвердження Міністерством культури СРСР Інструкції про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури (наказ №203).
27. Проте, враховуючи зміст положень Закону №3600-IX та прийняття згаданого вище рішення від 30 квітня 1980 року №334 Виконавчим комітетом Харківської обласної ради народних депутатів, підстави вважати, що вказана будівля не вважається пам`яткою культурної спадщини, яка перебувала на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Закону №1805-III, на чому, однак, наполягає позивач, відсутні, як і докази, які б спростовували історичну цінність означеної будівлі та підтверджували факт незаконного її внесення у 1980 році до переліку об`єктів культурної спадщини за категорією пам`ятки місцевого значення. Судами не встановлено й наявності станом на 30 квітня 1980 року у Підприємства будь-яких прав щодо означеного об`єкта нерухомості й, як наслідок, передумов для порушення таких, обов`язків та/або інтересів позивача внаслідок прийняття рішення №334.
28. Натомість, як установили суди попередніх інстанцій, обставини наявності історичного (культурного) значення приміщення будівлі «Палац Праці» у місті Харкові підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 23 лютого 2004 року у справі №16961/6-06 в.о.о. 5756/4-15, у якій Об`єднанням профспілок Харківської області вказувалося на історичне значення, архітектурно-скульптурний облік пам`ятки архітектури 1914-1916 - будинку «Палац Праці», а також охоронне зобов`язання від 05 березня 1991 року №43. До того ж, ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі №922/4176/24 за позовом власника приміщення будівлі «Палац Праці» у місті Харкові - Об`єднання профспілок Харківської області (засновника Підприємства) до держави РФ в особі її уряду про стягнення коштів в розмірі 40641300,00 Євро як відшкодування майнової шкоди за пошкодження пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці».
29. Суди правильно зауважили, що вказані обставини спростовують доводи позивача як про відсутність будь-якої історичної та культурної цінності будівлі, так і про обізнаність Підприємства щодо статусу будівлі «Палац Праці» лише після пред`явлення позову прокуратури у справі про зобов`язання укладення охоронного договору.
30. У контексті наведеного та предмету оскарження у даному спорі слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
31. Відповідно до статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом.
32. Починаючи з 12 липня 2000 року, особливості правовідносин, пов`язаних з культурною спадщиною та її збереженням, врегульовані Законом №1805-III, який було ухвалено на заміну Закону №3600-IX щодо регулювання правовідносин, пов`язаних з пам`ятками історії та культури.
33. У преамбулі Закону №1805-III зазначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
34. Відповідно до статті 1 Закону №1805-III (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
35. За змістом частини першої статті 13 Закону №1805-III об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
36. Статтею 14 Закону №1805-III визначено, що занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:
а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;
б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Зазначеною нормою врегульовано порядок занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України об`єктів культурної спадщини після набрання чинності Законом № 1805-III.
37. Водночас, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1805-III установлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону №3600-IX визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
38. В такий спосіб Закон №1805-III врегульовує правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, визнаючи на рівні закону пам`ятками культурної спадщини об`єкти, які було виявлено раніше і які були включені до відповідних списків (переліків) пам`яток історії та культури на підставі чинного на той час законодавства.
39. На виконання вимог абзацу третього частини другої статті 14 Закону №1805-III затверджено Порядок №158.
40. Відповідно до пункту 1 Розділу I цей Порядок визначає єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів і типів.
41. При цьому, як і Закон №1805-III, Порядок №158, крім загального порядку взяття на облік об`єкта культурної спадщини та занесення його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, передбачає також особливості включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом (Розділ ІХ Порядку).
42. Так, відповідно до пункту 1 Розділу ІХ Порядку №158 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) Мінкультури забезпечує включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом.
43. Згідно пункту 3 Розділу ІХ Порядку №158, у разі відсутності облікової документації на об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, його включення до Реєстру здійснюється без облікової документації.
44. Зміст зазначених норм права свідчить про те, що для об`єктів, які взято на державний облік відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III, передбачено спеціальну процедуру занесення до Реєстру, яка, на відміну від загальної процедури, не передбачає складання облікової документації.
45. Такий підхід висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі №640/28448/21, від 12 травня 2025 року у справі №380/2801/24 й підстав для відступу від вказаної правової позиції у цій справі не має.
46. Зважаючи на те, що завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики, колегія суддів не вбачає підстав для іншого тлумачення та застосування правових норм у справі, що розглядається. Підприємство у касаційній скарзі відповідних обґрунтованих мотивів з цього приводу не наводить. Тому умови для формування Верховним Судом правового висновку щодо питання застосування положень статей 5 та 14 Закону №1805-III, розділу ІХ №158, з врахуванням Закону №3600-IX, у цьому конкретному випадку відсутні.
47. У справі, яка розглядається, судами встановлено, що листом Харківської ОДА від 04 листопада 2019 року № 01-50/8477 Міністерству надано вивірений Перелік пам`яток містобудування та архітектури місцевого значення, які пропонуються занести до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як такі, що взято на державний облік відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом №1805-III, та не включені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. У поданому Переліку зазначений об`єкт культурної спадщини «Палац Праці» (рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30 квітня 1980 року №334).
48. З огляду на зазначене колегія суддів, перевіряючи, чи прийнятий оспорюваний наказ відповідача на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що Міністерство у спірних правовідносинах діяло на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством, а також у межах наданих повноважень.
49. Відтак, слід констатувати правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій чинного законодавства у сфері охорони культурної спадщини, яке не передбачає необхідності доведення підстав прийняття рішень про взяття на державний облік пам`яток, що були прийняті відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-III.
50. За наведеного та в контексті змісту встановлених фактичних обставин у цій справі підстави вважати помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій відсутні. Відповідних обґрунтованих мотивів на спростовання такої позиції судів в контексті обставин даної справи скаржником не наведено.
51. По суті доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, фактично зводяться до незгоди із результатом вирішення спору, проте не є такими, що з огляду на приписи частини четвертої статті 328 (підстави касаційного оскарження судових рішень) та статі 341 КАС України (межі перегляду судом касаційної інстанції) дають можливість для скасування судових рішень.
52. Також посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалено без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі №560/10852/23, є безпідставними, адже відсутнє необхідне обґрунтування на підтвердження того, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених рішеннях застосували одні й ті ж самі норми права всупереч змісту фактичних обставин справи та їх правовому значенню, згаданому у вираженому (відображеному) правовому висновку Верховного Суду. Більше того, у постанові від 08 травня 2024 року у справі №560/10852/23, на яку посилається скаржник як на підставу того, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування таких у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, суд касаційної інстанції, вказавши на порушення апеляційним судом норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, направив справу на новий апеляційний розгляд й не формував правового висновку по суті спору.
53. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
54. Ураховуючи наведене, мотиви касаційної скарги, Верховний Суд не вбачає підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Підприємства «Палац праці» Об`єднання профспілок Харківської області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко В.М. Бевзенко   Л.В. Тацій