УХВАЛА

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 522/7888/22
провадження № 61-12979св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради, 
третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року у складі колегії суддів Назарової М. В., Коновалової В. А., Кострицького В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - ПМУ Держпраці), Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради (далі - Клінічна лікарня № 1), третя особа, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування акта спеціального розслідування.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 була його дружиною з 10 листопада 1990 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За життя ОСОБА_2 працювала лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 Комунального некомерційного підприємства «Пологовий будинок № 4» Одеської міської ради (далі - Пологовий будинок № 4). 
Перебуваючи на робочому місці, ОСОБА_2 була інфікована коронавірусом SARS-CoV-2. 
Останнім робочим днем ОСОБА_2 до захворювання було 01 жовтня 2021 року (п`ятниця).
04 жовтня 2021 року вона звернулась до сімейного лікаря щодо її захворювання. 
05 і 06 жовтня 2021 року ОСОБА_2 викликала лікарів швидкої допомоги за місцем проживання, проте госпіталізована не була. 
07 жовтня 2021 року ОСОБА_2 госпіталізовано до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла через тяжкий перебіг коронавірусної хвороби COVID-19.
16 грудня 2021 року комісія склала акт спеціального розслідування, відповідно до якого хвороба та смерть ОСОБА_2 визнана такою, що не пов`язана з виробництвом.
Комісія не заперечила того факту, що ОСОБА_2 померла внаслідок інфікування вірусом SARS-CoV-2 та тяжкого перебігу коронавірусної хвороби COVID-19, водночас зробила висновок, що джерелом інфікування ОСОБА_2 можна припустити відвідування ОСОБА_2 ринку «Північний» дорогою з роботи до дому. Проте цей висновок ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджений жодними об`єктивними відомостями, які б могли про це свідчити. ОСОБА_2 взагалі не здійснювала покупки на ринку «Північний», який не могла відвідувати після роботи, зокрема у другу зміну, через те, що жіноча консультація № 12 має режим роботи до 18 години, як і ринок. Тобто ринок припиняв роботу одночасно із закінченням робочого дня ОСОБА_2 . Отже, відвідування ОСОБА_2 ринку після завершення робочого дня було неможливим.
Вважає, що саме на роботі ОСОБА_2 була інфікована вірусом SARS-CoV-2. 
У жіночій консультації № 12 були випадки захворювання на COVID-19 як серед пацієнтів-жінок, у яких вона була лікуючим лікарем, так і серед працівників. Тобто ОСОБА_2 перебувала на робочому місці, де контактувала з людьми, у яких лабораторно було підтверджено захворювання COVID-19.
Факт захворювання на COVID-19 серед працівників та серед пацієнтів підтверджується змістом висновку спеціальної комісії і перепискою в групі у мобільному додатку-месенджері «Вайбер» серед працівників жіночої консультації № 12. 
Згідно з листом КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради від 01 грудня 2021 року № 01-08/979 ОСОБА_2 надано стаціонарне лікування 07 жовтня 2021 року на сьомий день хвороби. 
Комісія стверджує, що останнім робочим днем ОСОБА_2 перед хворобою було 01 жовтня 2021 року, тобто перший день хвороби припав на останній робочий день ОСОБА_2 і це не враховуючи інкубаційного періоду вірусу SARS-CoV-2, який становить від 2 до 14 днів, а може і довше. Середній час інкубації становить 5-6 днів. Отже, ймовірним часом зараження може бути період з 15 вересня до 01 жовтня 2021 року. 
З урахуванням наведеного позивач вважає, що комісія дійшла помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не могла інфікуватись на роботі у жіночій консультації № 12, а захворіла дорогою з роботи до дому на ринку «Північний».
З посиланням на положення статей 2, 43, 153 КЗпП України, пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», статті 22 Закону України «Про охорону праці» просив суд:
визнати протиправним та скасувати акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання від 16 грудня 2021 року, яке сталося 04 жовтня 2021 року з лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4; 
зобов`язати Клінічну лікарню № 1 призначити комісію та провести повторне спеціальне розслідування гострого професійного захворювання стосовно ОСОБА_2 , яке призвело до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скласти відповідний акт з урахуванням висновків суду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Приморський районний суд м. Одеси протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача і у зв`язку з припиненням державної реєстрації юридичної особи Пологовий будинок № 4 29 травня 2024 року та затвердженням рішенням Одеської міської ради від 24 квітня 2024 року № 20084-VIII нової редакції Статуту Клінічної лікарні № 1 залучив Клінічну лікарню № 1 як правонаступника співвідповідача Пологового будинку № 4.
Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення мотивовано тим, що згідно з матеріалами спеціального розслідування та медичними висновками смерть ОСОБА_2 не пов`язана з виробництвом, зокрема, ураховуючи письмові пояснення працівників, ОСОБА_2 перебувала на роботі по 01 жовтня 2021 року включно, ознак захворювання не мала.
Оскільки суд не встановив факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, не встановив порушення процедури проведення результатів розслідування, то позовні вимоги не знайшли свого належного обґрунтування, а тому позов не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні основної позовної вимоги, вимога про зобов`язання Пологового будинку № 4 призначити комісію та провести повторне спеціальне розслідування гострого професійного захворювання, яке сталося із ОСОБА_2 та призвело до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скласти відповідний акт з урахуванням висновків суду також не піддягає задоволенню.
Одеський апеляційний суд постановою  від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_3 , задовольнив частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року скасував та ухвалив нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПМУ Держпраці, Клінічної лікарні № 1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування акта спеціального розслідування задовольнив частково.
Скасував акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання від 16 грудня 2021 року, що сталося 04 жовтня 2021 року (призвело до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4. 
Зобов`язав Клінічну лікарню № 1 утворити комісію з розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та провести розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, що призвело до смертельного наслідку з ОСОБА_2 .
Розподілив судові витрати.
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що відповідно до пункту 141-1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок № 337), розслідування випадків смерті медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також у стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб, проводиться комісією з розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, що призвело до смертельного наслідку, утвореною керівником закладу охорони здоров`я, у якому працював медичний працівник.
Згідно з комісійним актом спеціального розслідування за формою Н-1/НП від 16 грудня 2021 року код посади ОСОБА_2 зазначено як «2221.2», що відповідає коду посади «лікар акушер-гінеколог».
У Переліку посад медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також у стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, міститься перелік лікарів за певними спеціальностями і водночас зазначено, що Перелік стосується також лікарів інших спеціальностей, які залучаються до надання первинної, екстреної, а також у стаціонарних умовах вторинної (спеціалізованої) і третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.
Апеляційний суд дійшов висновку, що посада ОСОБА_2 належить до посад медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також у стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2; її смерть спричинена інфікуванням коронавірусом SARS-CoV-2, а предметом спеціального розслідування було питання, чи відбулося інфікування померлої під час виконання професійних обов`язків та в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб.
Апеляційний суд вважав, що розслідування стосовно ОСОБА_2 було призначено Головним управлінням Держпраці в Одеській області, яке не мало повноважень на формування комісії, і це вплинуло на законність формування комісії та її складу і результати її роботи, які закріплені в оскаржуваному акті.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі ПМУ Держпраці просить скасувати постанову апеляційного суду повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі заявник підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах), а саме застосування у спірних правовідносинах норми пункту 141-1 Порядку № 337 за відсутності правових підстав для його застосування.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд:
не урахував, що пункт 141-1 Порядку № 337 застосовується лише за наявності певних умов, зокрема поширюється лише на ті державні та комунальні заклади охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також у стаціонарних умовах спеціалізовану медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, перелік яких визначається керівником робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації медико-біологічної характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням COVID-19;
не взяв до уваги те, що Пологовий будинок № 4 не був визначений як комунальний заклад, який міг надавати вказані види медичної допомоги пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, тому не було умов для застосування пункту 141-1 Порядку № 337;
не урахував, що оскільки у жодному з переліків закладів, передбачених пунктом 141-1 Порядку № 337, не зазначено Пологовий будинок № 4, то, відповідно, посада ОСОБА_2., яку вона обіймала у Пологовому будинку № 4, не належить до переліку посад медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також у стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.
Суд першої інстанції надав належну та повну оцінку обставинам справи по суті, що не урахував апеляційний суд.
Доводи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду на надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
14 жовтня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року.
Верховний Суд ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи.
У грудні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 25 грудня 2025 року призначив справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Фактичні обставини справи, що встановили суди
ОСОБА_1 з 10 листопада 1990 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу, виданого 10 листопада 1990 року Дзержинською міською радою міста Ровеньки Луганської області, актовий запис № 34 (а. с. 31, т. 1)
Основним місцем роботи ОСОБА_2 була жіноча консультація № 12 Пологового будинку № 4, правонаступником якої на час розгляду справи стала Клінічна лікарня № 1.
Відповідно до наказу директора Пологового будинку № 4 ОСОБА_8 від 30 вересня 2019 року № 28-к ОСОБА_2 зараховано на роботу на посаду лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації № 12 з 01 жовтня 2019 року на 1,0 ставку в порядку переведення з Комунальної установи «Пологовий будинок № 4».
Останнім робочим днем ОСОБА_2 до захворювання було 01 жовтня 2021 року (п`ятниця).
04 жовтня 2021 року (понеділок) ОСОБА_2 звернулась до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 28» Одеської міської ради за місцем проживання за медичною допомогою.
07 жовтня 2021 року о 14 год 40 хв ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшла на стаціонарне лікування до КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла у віці 54 роки, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Підведеного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) склав відповідний актовий запис № 15612 та видав свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 32, т. 1).
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 001706, виданого КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради ІНФОРМАЦІЯ_1, смерть ОСОБА_2 настала у стаціонарі цієї лікарні. Причиною смерті, яку встановила лікуючий лікар ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , зазначено коронавірусну хворобу COVID-19 (а. с. 38, 39, т. 1).
18 листопада 2021 року ГУ Держапраці в Одеській області отримало повідомлення про нещасний випадок / гостре професійне захворювання (отруєння), що призвело до смертельного наслідку (а. с. 113-115, т. 1).
Наказом від 19 листопада 2021 року № 1665 ГУ Держпраці в Одеській області створило комісію зі спеціального розслідування нещасного випадку, що призвело до смертельного наслідку (COVID-19), який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 з лікарем акушером-гінекологом Пологового будинку № 4 ОСОБА_2 , 1967 року народження (а. с. 116, т. 1).
З метою якісного проведення спеціального розслідування гострого професійного захворювання наказом від 09 грудня 2021 року № 1857 відповідно до пункту 31 Порядку № 337 було продовжено термін проведення спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що призвело до смертельного наслідку (COVID-19), до отримання відповідних висновків та матеріалів від Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут медицини транспорту Міністерства охорони здоров`я України» (а. с. 117, т. 1).
У пояснювальній записці завідувача жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4 ОСОБА_17 зазначено таке: «Я, ОСОБА_5 , доводжу до вашого відома, що лікар ОСОБА_2 знаходилася на роботі до 01.10.2021, ознак захворювання не було. Після 01.10.2021 на роботі була відсутня. З 04.10.2021 звернулась на огляд до сімейного лікаря, де був відкритий лікарняний лист.» (а. с. 132, т. 1).
У пояснювальній записці акушерки жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4 ОСОБА_6 вказано: «Я, ОСОБА_6 , за термін роботи до 01.10.2021 була на прийомі з лікарем ОСОБА_2 , ознак захворювання ні у лікаря, ні у мене не спостерігалося. Після 04.10.2021 на лікарняному не перебувала, не хворіла.» (а. с. 133, т. 1).
У листі КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради від 01 грудня 2021 року № 01-08/979 зазначено: « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надійшла на стаціонарне лікування в інфекційну лікарню 07.10.2021 о 14:40 год. Померла ІНФОРМАЦІЯ_4 о 03:20. Хвора надійшла на 7-й день хвороби у тяжкому стані. Діагноз: Гостра вірусна інфекція, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2. Двостороння полісегментарна пневмонія, тяжкий перебіг. ДН 3 ст. Гострий респіраторний дистрес-синдром. Гострий коронарний синдром. ТЕЛА. Синдром поліорганної недостатності. Причина смерті: Гостра легенево-серцева недостатність. Гострий респіраторний дистрес-синдром. ТЕЛА. Дослідження на алкоголь та наркотичні речовини не проводилися.» (а. с. 124, т. 1).
Відповідно до листа Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 02 грудня 2021 року № 4824-03 ОСОБА_2 , 1967 року народження, за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 до цього часу відповідно до відомостей із журналів реєстрації трупів у місті Одесі та районах Одеської області за прізвищем не значиться, інформації про впізнання не надходило (а. с. 122, т. 1).
У довідці про проведення епідеміологічного розслідування летального випадку медичного працівника Пологового будинку № 4 від 03 грудня 2021 року № 04-01/407 вказано на те, що лікар епідеміолог Державної установи «Одеський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_7 у присутності директора Пологового будинку № 4 ОСОБА_8 та інженера з охорони праці ОСОБА_9 провів епідеміологічне розслідування летального випадку ОСОБА_2 , за результатами якого встановлено, що ОСОБА_2 захворіла 03 жовтня 2021 року, коли з`явилася клініка гострої респіраторної хвороби, 04 жовтня, звернулася за медичною допомогою до сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 28» Одеської міської ради за місцем проживання. Їй було призначено лікування та встановлено діагноз: двостороння сегментарна пневмонія з ураженням легень 50-60 % і видано листок непрацездатності, від госпіталізації ОСОБА_2 відмовилась. При погіршенні стану в домашніх умовах вона використовувала кисневий концентратор, а 05-06 жовтня викликала бригаду швидкої медичної допомоги, однак не була госпіталізована, було встановлено сатурацію легень (94-80). 07 жовтня її стан погіршився, тому самостійно прибула до КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради», де була госпіталізована. Встановлено діагноз COVID-19, який підтверджено клініко-діагностичною лабораторією. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла в КНП «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради, причина смерті - коронавірусна хвороба. Під час збору епідеміологічного анамнезу встановлено, що ОСОБА_2 працювала в жіночій консультації № 12 позмінно. 24 вересня 2021 року була вакцинована вакциною Coronovac. В останній день роботи 01 жовтня перебувала на першій зміні, скарг на погане самопочуття та підвищення температури не висловлювала. З нею контактувало 12 працівників жіночої консультації № 12, за якими було встановлено медичне спостереження з 04 до 18 жовтня, хворих не виявлено. Всього у жіночій консультації № 12 було зареєстровано за 2021 рік 10 випадків захворювання працівників на COVID-19, які перебували на амбулаторному лікуванні. З метою попередження захворюваності серед персоналу, пацієнтів Пологового будинку № 4, жіночих консультацій були посилені протиепідемічні заходи. У Пологовому будинку № 4 проведено епідеміологічне розслідування цього випадку відповідно до Порядку № 337 та вимог листа Держпраці від 23 квітня 2020 року № 15/01-33-3848 та встановлено, що такий випадок не пов`язаний з перебуванням на робочому місці. Ймовірним джерелом інфікування ОСОБА_2 припускалося відвідування базару «Північний» дорогою з роботи додому. Крім того, ОСОБА_2 відмовилася від госпіталізації у зв`язку із хворобою матері (ОРЗ), яку лікувала самостійно. Зі слів завідуючої жіночої консультації № 12 у матері ОСОБА_2 були ознаки гострої респіраторної хвороби, вона не обстежувалась, сімейний лікар її не оглядав, лікувалася самостійно (а. с. 125, т. 1).
У висновку спеціаліста від 09 грудня 2021 року № 144/144-12, наданому завідувачем медичного клінічного Центру професійного здоров`я, доктором медичних наук, професором, професійним патологоанатомом вищої категорії ОСОБА_10 та науковим співробітником, професійним патологоанатомом вищої категорії ОСОБА_11 , зазначено: «Причинно-наслідковий зв`язок між виявленим у ОСОБА_2 захворюванням - «Гостра респіраторна вірусна інфекція, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2. Двостороння полісегментарна пневмонія, тяжкий перебіг. ЛН-Іст. Гострий респіраторний дистрес-синдром. Гострий коронарний синдром. Тромбоемболія легеневої артерії. Синдром поліорганної недостатності» і подальшою смертю, і роботою лікарки-гінекологині ОСОБА_2 в період вересня - жовтня 2021 року в КНП «Пологовий будинок № 4» ОМР відсутній.» (а. с. 128, 129 зворот, т. 1).
Відповідно до інформації лікаря з гігієни праці Відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_12 убачається, що робоче місце лікаря акушера-гінеколога розташовано в окремому кабінеті у приміщенні жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4, відповідно обладнане та забезпечено освітленням і опаленням. Основними небезпечними і шкідливими факторами для лікаря акушера-гінеколога можуть бути: інтелектуальна та емоційна напруженість праці, зараження СНІДом та іншими інфекційними захворюваннями. У Журналі обліку відділеннями отриманих і використаних лікарських засобів та медичних виробів, наданому до матеріалів розслідування, не відмічено, що лікар акушер-гінеколог жіночої консультації № 12 ОСОБА_2 протягом вересня 2021 року отримувала засоби індивідуального захисту, що є порушенням наказу МОЗ України від 28 березня 2020 року № 722 «Організація надання медичної допомоги хворим на коронавірусну хворобу (COVID-19)» зі змінами. Медичний огляд ОСОБА_2 проходила 17 березня 2021 року. Голова комісії виснував, що протипоказання для виконання обов`язків лікаря акушера-гінеколога відсутні (а. с. 129, 130, т. 1).
Пологовий будинок № 4 надав суду повний поіменний перелік осіб, які контактували з ОСОБА_2 01 жовтня 2021 року (а. с. 108, 109, т. 2), та повний поіменний перелік осіб, яким було проведено швидкі тести на захворювання 05 і 06 жовтня 2021 року. Відповідно до цих відомостей результати досліджень таких осіб на наявність ознак хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, негативні, ці особи не хворіли.
Щодо переліку осіб, яким було проведено тест на COVID-19 з 15 вересня 2021 року до 15 жовтня 2021 року, то з чотирьох осіб лише в однієї особи було виявлено позитивний результат тесту, дата проведення якого 08 жовтня 2021 року (а. с. 107, т. 2).
16 грудня 2021 року начальник ГУ Держпраці в Одеській області Байдюк С. В. затвердив акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 04 жовтня 2021 року (призвело до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4.
Згідно із вказаним актом комісія дійшла такого висновку: «На підставі матеріалів спеціального розслідування гострого професійного захворювання, яке призвело до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_4, що сталося з лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 КНП «Пологовий будинок № 4» OMP ОСОБА_2, 1967 року народження, комісія у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , за участю ОСОБА_1 дійшла висновку, що дане гостре професійне захворювання не підпадає під підпункт 15 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, та відповідно до довідки про проведення епідеміологічного розслідування та заключення спеціаліста профпатолога № 144/144-12 визнано таким, що не пов`язане з виробництвом, на нього складається акт за формою Н-1/НП. Комісія із спеціального розслідування гострого професійного захворювання, провела зустріч з чоловіком потерпілої - ОСОБА_1 з метою роз`яснення його прав у зв`язку зі смертю потерпілої згідно з чинним законодавством України, та вручене запрошення до співпраці голови комісії із спеціального розслідування від 23.11.2021 № 15/06-19-634.».
У довідці про проведення епідеміологічного розслідування летального випадку медичного працівника Пологового будинку № 4 від 03 грудня 2021 року № 04-01/407 вказано: «Ймовірним джерелом інфікування ОСОБА_2 можна припустити відвідування базару «Північний» по дорозі з роботи додому, крім того, від госпіталізації відмовлялась у зв`язку з хворобою матері (ОРЗ), яку лікувала самостійно.» (а. с. 134-139, т. 1).
Позиція Верховного Суду
У справі, що переглядається, позивач звернувся з позовом, у якому він не погоджується з результатами спеціального розслідування смерті його дружини в частині того, що згідно з актом розслідування встановлено, що причини смерті ОСОБА_2 не пов`язані з виконанням нею обов`язків лікаря акушера-гінеколога. Просить скасувати акт спеціального розслідування гострого професійного захворювання від 16 грудня 2021 року, яке сталося 04 жовтня 2021 року з лікарем акушером-гінекологом жіночої консультації № 12 Пологового будинку № 4  ОСОБА_2 та зобов`язати правонаступника роботодавця призначити комісію та провести повторне спеціальне розслідування та скласти відповідний акт.
Суд першої інстанції, розглянувши позов по суті в межах заявлених предмета та підстав, відмовив у задоволенні позову з огляду на його недоведеність.
Водночас апеляційний суд, скасувавши рішення місцевого суду і задовольнивши позов частково, керувався тим, що було порушено порядок формування спеціальної комісії з розслідування у спірних правовідносинах, яка відповідно до положень пункту 141-1 Порядку № 337 має бути утворена керівником закладу охорони здоров`я, у якому працював медичний працівник, а натомість утворена органом Держпраці.
ПМУ Держпраці у справі, що переглядається, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду з підстави відсутності висновку Верховного Суду щодо формування єдиної правозастосовної практики в частині надання оцінки правомірності застосування судом апеляційної інстанції пункту 141-1 Порядку № 337 (провадження № 522/7888/22).
Верховний Суд ухвалою від 17 вересня 2025 року у справі, що переглядається (провадження № 522/7888/22), повертаючи касаційну скаргу ПМУ Держпраці, зазначив, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування вказаної заявником правової норми, зокрема у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 742/1433/21 (провадження № 61-4627св22), від 03 жовтня 2022 року у справі № 520/12333/21 (провадження № К/990/135/22), від 09 травня 2023 року у справі № 308/7457/21 та інших.
У поданій повторно касаційній скарзі(провадження № 61-12979св25) ПМУ Держпраці як на підставу касаційного оскарження знову посилалося на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме відсутність правового висновку у правовідносинах у цій справі, зокрема щодо порушення апеляційним судом норм матеріального права в частині протиправного застосування норми пункту 141-1 Порядку № 337 за відсутності правових підстав для її застосування.
Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад цивільного судочинства, зокрема ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, відкрив провадження у справі. 
На підставі встановлених фактичних обставин касаційний суд здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що здійснення касаційного провадження у справі залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені заявником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Аналіз пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України свідчить, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. Під час касаційного оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року, справа № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22)).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування належної правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду у цій справі випливає, що підставою скасування рішення місцевого суду та часткового задоволення позову є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема пункту 141-1 Порядку № 337.
Обґрунтовуючи у касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження відсутність висновку щодо застосовності пункту 141-1 Порядку № 337 у подібних правовідносинах, відхиляючи при цьому посилання Верховного Суду в ухвалі від 17 вересня 2025 року (провадження № 522/7888/22) на наявність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо тлумачення пункту 141-1 Порядку № 337, заявник не конкретизував зміст правовідносин, в яких цей висновок відсутній. При цьому заявник вказує, що норми пункту 141-1 Порядку № 337 взагалі не підлягали застосуванню апеляційним судом.
Отже, ПМУ Держпраціу касаційній скарзі зазначило про недоцільність застосування у цій справі вказаних в ухвалі Верховного Суду від 17 вересня 2025 року у справі № 522/7888/22 (провадження № 522/7888/22) висновків Верховного Суду у справах № № 742/1433/21, 520/12333/21, 308/7457/21, вважаючи, що правовідносини не є подібними.
Колегія суддів не погоджується із вказаними твердженнями заявника у цій частині, враховуючи таке.
У постанові Верховного Суду від 09 травня 2023 року у справі № 308/7457/21 за позовом дружини померлого медичного працівника (лікаря-хірурга стоматолога) до Західного міжрегіонального управління Держпраці, КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради про визнання незаконним і скасування наказу Західного міжрегіонального управління Держпраці про призначення комісії зі спеціального розслідування гострого професійного захворювання (отруєння) із смертельним наслідком, скасування акта спеціального розслідування, зобов`язання Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» Закарпатської обласної ради створити комісію із розслідування гострого професійного захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, що призвело до смертельного наслідку, щодо факту смерті лікаря-хірурга, стоматолога отоларингологічного відділення, касаційний суд вирішував питання, який саме орган компетентний проводити розслідування спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 смерті медичного працівника.
У вказаній справі касаційний суд керувався положеннями пункту 141-1 Порядку № 337 та Переліком державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, наведеним у розпорядженні керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації медико-біологічної характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 від 21 липня 2021 року № 47/1.
У наведеній справі КНП «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака» як і Клінічну лікарню № 1, що є правонаступником Пологового будинку № 4 у справі, що переглядається, було віднесено до закладів охорони здоров`я, що визначені для госпіталізації пацієнтів з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до Переліку державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, на медичних працівників яких поширюються вимоги пункту 141-1 Порядку № 337.
Верховний Суд у наведеній справі виснував, що займана медичним працівником посада «лікар-хірург стоматолог» охоплюється положеннями Порядку № 337, тому його смерть повинна розслідуватися відповідною комісією, утвореною керівником закладу охорони здоров`я, в якому він працював, відповідно до пункту 141-1 Порядку № 337, а не комісією, утвореною територіальним органом Держпраці.
У інших вищевказаних справах у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 520/12333/21, від 18 січня 2023 року у справі № 742/1433/21 касаційний суд obiter dictum (між іншим) висловлювався щодо застосовності положень Порядку № 337, зокрема тих, які визначені у розділі «Процедура розслідування випадків смерті медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають первинну, екстрену, а також в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, внаслідок інфікування коронавірусом SARS-CoV-2» цього Порядку.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вже здійснив тлумачення положень Порядку № 337, зокрема в частині правозастосовності пункту 141-1 цього Порядку та вирішення питання, який саме орган компетентний проводити розслідування спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 смерті медичного працівника закладу охорони здоров`я, що визначений для госпіталізації пацієнтів з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 відповідно до Переліку державних і комунальних закладів охорони здоров`я, що надають в стаціонарних умовах вторинну (спеціалізовану) і третинну (високоспеціалізовану) медичну допомогу пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, які було застосовано у справі, що переглядається.
У пункті 4 частини першої статті 396 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
Оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі виявилося, що заявник належно не обґрунтував підставу відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого суду відповідно до такого висновку, згідно з наведеним пунктом 4 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПМУ Держпраці на судове рішення у справі, що переглядається.
Інші доводи касаційної скарги по суті спору за відсутності обґрунтування неоднакового застосування апеляційним судом норми матеріального права відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України не входять у межі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а тому суд касаційної інстанції їх не розглядає.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на постанову Одеського апеляційного суду від 29 липня 2025 року у справі № 522/7888/22 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді І. М. Фаловська
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
О. М. Ситнік