УХВАЛА

28 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 991/10587/23
адміністративне провадження № К/990/34980/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Желєзного І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою Фонду державного майна України 
на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15 серпня 2024 року (головуючий суддя - Чорна В.В., судді: Никифоров А.С., Павлишин О.Ф.)
у справі № 991/10587/23 
за позовом Міністерства юстиції України 
до ОСОБА_1 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «УКРТРАНСНАДРА», ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_7 , Приватне підприємство «Багатогалузева фірма «САДКО»; ОСОБА_8 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_9 , 
про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».
УСТАНОВИВ:
1. Рішенням Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року частково задоволено позовну заяву Міністерства юстиції України, застосовано зокрема до ОСОБА_1 санкцію, передбачену пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції», а також стягнуто в дохід держави зазначені у резолютивній частині судового рішення активи (рухоме і нерухоме майно), в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Фонд державного майна України передати у користування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особами на утриманні яких вона перебуває, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
2. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині зобов`язання Фонду державного майна України передати у користування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особами на утриманні яких вона перебуває, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фонд державного майна України звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.
3. Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15 серпня 2024 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на рішення Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року на підставі пункту 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. 12 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Фонду державного майна України на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15 серпня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, направити справу на новий судовий розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
5. Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що після відкриття апеляційного провадження встановлено, що права та інтереси Фонду державного майна України оскаржуваним рішенням суду від 21 лютого 2024 року наразі жодним чином не зачіпаються, апеляційну скаргу подано передчасно. 
7. Cуд апеляційної інстанції зауважив, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через вирішення судом питання про її право, інтерес або обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
8. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що наразі держава Україна в особі Фонду державного майна України не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому покладений оскаржуваним рішенням обов`язок Фонду передати її у користування ОСОБА_4 разом з особами, на утриманні яких вона перебуває, до досягнення нею повноліття, на даний час жодним чином не впливає на його права, свободи, інтереси або обов`язки.
9. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що рішенням Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 991/10587/23, зокрема, зобов`язано Фонд державного майна України передати у користування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особами на утриманні яких вона перебуває, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
10. Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
11. Фонд державного майна України не брав участь у розгляді справи № 991/10587/23, однак Вищий антикорупційний суд у рішенні від 21 лютого 2024 року вирішив зобов`язати Фонд державного майна України передати у користування ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до досягнення нею повноліття.
12. Скаржник звертає увагу на те, що з 28 лютого 2024 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 стала держава в особі Фонду державного майна України відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про санкції».
13. Таким чином, на думку скаржника, закриваючи апеляційне провадження та роблячи висновок, що держава в особі Фонду не набула права власності на санкційне майно, оскільки не було здійснено державну реєстрацію прав власності, Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду не в повній мірі врахувала приписи статті 129 Конституції України, статей 328, 329 Цивільного кодексу, статей 2, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та позицію Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, а саме підстави набуття права власності.
14. Крім того, скаржник зазначає, що Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду в оскаржуваній ухвалі фактично невілює рішення Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 991/10587/23 та не визнала за державою Україна права власності на стягнуте в дохід держави санкційне майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
15. Третя особа ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якій просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Звертає увагу, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи. Вважає, що суд мав право встановити спосіб порядок виконання рішення суду без будь-яких строкових обмежень, у тому числі без обмеження строку в один рік, що і було зроблено. Судом покладено зобов`язання на Фонд державного майна України передати у користування квартиру до досягнення повноліття неповнолітньою онукою.
16. Зазначає, що Фонд державного майна України неправильно тлумачить норми матеріального права, вважаючи що держава вже є власником спірного майна. Саме через це Фонд державного майна України звернувся з апеляційною скаргою, помилившись з моментом переходу права власності. Таким чином, навіть теоретичне прийняття іншого рішення судом апеляційної інстанції не змогло б вплинути на права Фонду державного майна України.
17. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке. 
18. Предметом касаційного оскарження є ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15 серпня 2024 року про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 305 КАС України, постановлена за наслідками апеляційного перегляду рішення Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року у справі про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".
19. Відкриваючи касаційне провадження у вказаній справі на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду як суду апеляційної інстанції у справі про застосування санкцій, Верховний Суд керувався частиною третьою статті 328 КАС України, відповідно до якої у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження.
20. Вказаний підхід сформований в ухвалах Верховного Суду від 18 грудня 2023 року та 25 грудня 2023 року у справі № 991/8725/23.
21. Однак, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 20 січня 2026 року у справі № К/990/20478/24 визнав помилковим продемонстрований в ухвалах Верховного Суду від 18 грудня 2023 року та 25 грудня 2023 року у справі № 991/8725/23 підхід, згідно з яким ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, постановлені у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
22. Водночас, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду сформував висновок щодо застосування норм частини третьої статті 272 та частини восьмої статті 283-1 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно можливості оскарження в касаційному порядку судових рішень Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, постановлених у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", а саме: судові рішення Вищого антикорупційного суду (рішення та ухвали), ухвалені (постановлені) у справах, особливості розгляду яких визначені статтею 283-1 Кодексу адміністративного судочинства України, а також ухвали та постанови Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у цих справах касаційному оскарженню не підлягають.
23. З огляду на сформований висновок, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, що розглядається, касаційна скарга подана на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, постановлену за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення Вищого антикорупційного суду від 21 лютого 2024 року у справі про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", особливості розгляду якої визначені статтею 283-1 КАС України, касаційному оскарженню не підлягає.
24. Таким чином, касаційне провадження у справі, що розглядається, належить закрити відповідно до статті 339 КАС України, оскільки таке відкрите на судове рішення, перегляд якого в касаційному порядку процесуальним законом не передбачений.
25. Керуючись статтями 340, 341, 339, 344, 355, 359 КАС України, Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 991/10587/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною й не оскаржується.

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
І.В. Желєзний 
Ж.М. Мельник-Томенко, 
Судді Верховного Суду