ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  914/2372/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта»

на постанову Західного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б.)
від 13.10.2025

за скаргою Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта»
на дії (бездіяльність) старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича

у справі № 914/2372/19

за позовом Державного підприємства Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад»
до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта»
про стягнення заборгованості в розмірі 5 822 027, 32 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених позовних вимог та судового рішення, ухваленого по суті спору

1.1. Державне підприємство Науково-виробничий комплекс "Фотоприлад" (далі- ДП НВП "Фотоприлад", стягувач) звернулось до суду з позовом до Державного підприємства "Львівський державний завод "Лорта" (далі - ДП "Львівський державний завод "Лорта", боржник) про стягнення заборгованості в розмірі 5 822 027,32 грн.

1.2. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі №914/2372/19 затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі.

2. Короткий зміст скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця та судових рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій за результатом її розгляду

2.1. ДП «Львівський державний завод «Лорта» звернулось до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця, у якій просило:

1. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича щодо невинесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65952278. 

2. Зобов`язати старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65952278. 

2.2. Ухвалою суду від 08.05.2025 у справі №914/2372/19 скаргу ДП «Львівський державний завод «Лорта» задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича щодо невинесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65952278. Зобов`язано старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина Володимира Романовича винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65952278.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки ДП «Львівський державний завод «Лорта» входить до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України  від 09.04.2025 №48, наявні правові підстави для зупинення вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні.

2.3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 у справі №914/2372/19 скасовано. Відмовлено у задоволенні скарги ДП «Львівський державний завод «Лорта» на дії (бездіяльність) державного виконавця від 28.04.2025.

Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обидва підприємства (стягувач та боржник) відносяться до підприємств оборонно-промислового комплексу в розумінні положень абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню абзац 23, згідно з яким положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту (тобто зупинення вчинення виконавчих дій) не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту.

При цьому суд відхилив доводи боржника про те, що стягувач не надав суду доказів включення його підприємства до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 09.04.2025 №48, оскільки він є стягувачем за виконавчим документом, а не боржником.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ДП «Львівський державний завод «Лорта» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 у справі №914/2372/19 залишити в силі.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник із посиланням на частину другу статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме абзаци 22 та 23 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" у частині суб`єктів, на яких поширюється дія цих норм; а також не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.04.2025 у справі №910/5357/23, від 24.02.2024 у справі №910/10733/22, від 17.06.2025 у справі №910/18507/23.

3.2. ДП НВП "Фотоприлад" відзив на касаційну скаргу до Суду не подавало.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

4.1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі №914/2372/19 затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі.

4.2. У зв`язку з невиконанням умов мирової угоди, затвердженої судом в повному обсязі, стягувач звернувся до органу державної виконавчої служби (далі також - ДВС) щодо примусового виконання вказаної ухвали суду, яка є виконавчим документом.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Панчишина В. Р. від 02.07.2021 відкрито виконавче провадження № 65952278 (ВП № 65952278) з примусового виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі №914/2372/19. Стягувач за виконавчим документом - ДП НВК "Фотоприлад"; боржник - ДП "Львівський державний завод "Лорта".

4.3. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром» з Додатком (Переліком державних підприємств - учасників ДК «Укроборонпром»), яка є у відкритому доступі, утворено Державний концерн "Укроборонпром" з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком, в якому зазначено і Державне підприємство "Львівський державний завод "Лорта" і Державне підприємство Науково-виробничий комплекс "Фотоприлад".

Згідно з наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України (далі також - Мінстратегпром) від 09.04.2025 №48 Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» (код ЄДРПОУ: 30162618) було включене до переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану.

4.4. Боржник 16.04.2025 звернувся до виконавчої служби із заявою про зупинення виконавчого провадження № 65952278 на підставі пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржника включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 09.04.2025 № 48.

Згідно з долученим до матеріалів скарги трекінгом Укрпошти відправлення вручене одержувачу 16.04.2025. 

На дату подання скарги виконавче провадження №65952278 не зупинялось.

Відповідно, боржник 28.04.2025 звернувся до місцевого господарського суду з скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №914/2372/19 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 18.11.2025 відкрито касаційне провадження у справі №914/2372/19 за касаційною скаргою ДП "Львівський державний завод "Лорта" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

5.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 у справі №914/2372/19, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги ДП "Львівський державний завод "Лорта" на дії (бездіяльність) державного виконавця щодо незупинення виконавчого провадження на підставі пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи доводи та мотиви касаційної скарги, колегія суддів вважає, що фактично підставою звернення до Суду стало питання:

-          щодо наявності / відсутності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень абзацу 22 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права при ухваленні оскаржуваної постанови, Верховний Суд зазначає таке.

6.2. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, положень частини першої статті 18, частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій виконавців регламентує Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та / або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі статтею 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та / або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків (постанова Верховного Суду від 14.10.2024 у справі №910/10222/22).

Верховний Суд, аналізуючи положення Закону України "Про виконавче провадження", враховує, що він розрізняє поняття, перелік підстав та наслідки:
- зупинення вчинення виконавчих дій (стаття 34; пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення");
- зупинення виконавчого провадження (стаття 38);
- зупинення виконавчого провадження та заходів примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи (пункт 10-1 розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення");
- зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) (пункти 1-4, 1-5, 10-3 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення").

Так, 25.08.2022 набрали чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" та Закон України "Про внесення зміни до пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" щодо зупинення виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану".

Цими Законами пункт 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнено новими абзацами (двадцять другим та двадцять третім).

Зокрема, визначено:
"Зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.
Положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення".

Положення щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, залишилися незмінними на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, з аналізу наведеної вище норми вбачається, що у період дії воєнного стану в Україні (зокрема, з 25.08.2022):

1) зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу;

2) такий перелік боржників - підприємств оборонно-промислового комплексу визначається відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи дійсний зміст вказаної норми, колегія суддів вважає, що фактично законодавець передбачив умову, за якої дія норма абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" розповсюджується не на всі підприємства оборонно-промислового комплексу, що є боржниками у виконавчих провадженнях, а лише на визначені Кабінетом Міністрів України.

У розрізі наведеного колегія суддів відзначає, що Кабінет Міністрів України постановою від 04.02.2023 №101 затвердив Порядок, який встановлює процедуру визначення підприємств оборонно-промислового комплексу, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - Порядок).

У цьому Порядку під підприємством оборонно-промислового комплексу (далі - підприємство) слід розуміти підприємство, що розробляє та / або виробляє, та / або модернізує, та / або ремонтує, та / або утилізує продукцію військового призначення, та / або надає послуги в інтересах оборони для оснащення та матеріального забезпечення сил безпеки і оборони, та / або здійснює постачання товарів військового призначення та подвійного використання, надання послуг військового призначення під час військово-технічного співробітництва України з іншими державами (пункт 2 Порядку).

За змістом пункту 5 Порядку критеріями включення підприємства до переліку є:

- перебування у процесі виконання державного контракту (договору), укладеного ним з державним замовником у сфері оборони, або залучення підприємства на підставі договорів, зокрема зовнішньоекономічних договорів (контрактів), до виконання такого державного контракту (договору);

- включення до електронного реєстру учасників відбору та виконавців державних контрактів (договорів).

Підприємство включається до переліку за умови відповідності одночасно обом зазначеним критеріям.

Перелік підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану (далі - Перелік), визначається Мінстратегпромом, яке протягом 10 робочих днів з дня отримання заяви та доданих до неї документів забезпечує їх розгляд та приймає рішення про включення або про відмову у включенні підприємства до Переліку, про що видається відповідний наказ. Копія наказу надсилається заявнику протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення з дотриманням вимог Законів України "Про інформацію", Про державну таємницю" разом із супровідним листом (пункт 9 Порядку).

Отже, саме Мінстратегпром є уповноваженим органом, який вирішує питання про включення того чи іншого підприємства оборонно-промислового комплексу (за наявності ознак / критеріїв визначених Порядком) до Переліку підприємств, на які розповсюджується дія абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження".

Слід відзначити, що Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" не встановлюють особливого (спеціального) порядку зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, у провадженнях, де боржниками є підприємства оборонно-промислового комплексу.

У свою чергу, абзацом першим частини четвертої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник-фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, боржник, який включений до Переліку, зобов`язаний невідкладно письмово повідомити виконавця, який має зупинити вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №910/10733/22 вказано, що факт внесення підприємства до Переліку є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій за умови дотримання процедури:

- повідомлення виконавця про наявність таких обставин (надсилання боржником копії наказу);

- прийняття державним виконавцем постанови.

6.3. Так, у справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що боржник звертався до виконавчої служби із заявою про зупинення спірного виконавчого провадження на підставі пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржника включено до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 09.04.2025 № 48.

Втім, державним виконавцем не вчинялись дії щодо зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65952278.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу боржника на дії (бездіяльність) державного виконавця щодо незупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, вважав, що, оскільки ДП «Львівський державний завод «Лорта» входить до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України  від 09.04.2025 №48, наявні правові підстави для зупинення вчинення виконавчих дій у спірному виконавчому провадженні.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважав такі висновки помилковими, адже суд першої інстанції не врахував, що обидва підприємства (і стягувач, і боржник) відносяться до підприємств оборонно-промислового комплексу в розумінні положень абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», а відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню абзац 23, згідно з яким положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту (тобто зупинення вчинення виконавчих дій) не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту.

При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи боржника про те, що стягувач не надав суду доказів включення його підприємства до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 09.04.2025 №48, оскільки він є стягувачем за виконавчим документом, а не боржником.

6.4. Оцінюючи висновки суду апеляційної інстанції через призму нормативно-правового регулювання спірних правовідносин та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів вважає наведені висновки такими, що не узгоджуються з дійсним змістом положень абзаців 22, 23 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до абзацу 23 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є визначені в абзаці двадцять другому цього пункту суб`єкти.

Отже, визначальним у даному випадку є питання чи розповсюджується дія абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" на ДП НВП "Фотоприлад", як на боржника у виконавчих провадженнях.

А відтак суду апеляційної інстанції необхідно було встановити обставини включення ДП НВП "Фотоприлад" до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, що затверджується Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України.

Натомість, вказаних обставин суд апеляційної інстанції не встановив, помилкового вважаючи, що такі не мають значення для розповсюдження дії абзацу 23 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" на спірні правовідносини.

Отже, оскільки позивачем не надано господарським судам доказів підтвердження (наказу Мінстратегпрому) про включення останнього до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими зупиняється у період воєнного стану, у спірних правовідносинах відсутня умова, за якою приписи абзацу 22 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають застосуванню.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи скаргу боржника на дії (бездіяльність) державного виконавця щодо незупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на підставі абзацу 22 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», дійшов заснованого на правильному застосуванні вказаних норм висновку.

Доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.

6.5. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правових наслідків є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ДП «Львівський державний завод «Лорта».

6.6. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

7.1. Доводи ДП «Львівський державний завод «Лорта» про порушення судом апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 6 цієї постанови.

7.2. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і   залишити в силі   рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно з положеннями статті   312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

7.3. З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню в силі.

8. Судові витрати

8.1. Оскільки відповідно до пункту 19 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" cудовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення, відповідно, такий Судом не розподіляється.

Керуючись статтями 300, 301, 302, 308, 312, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» задовольнити.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 скасувати, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 у справі №914/2372/19 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       В. Студенець

Судді                                                                                           С. Бакуліна

                                                                                          О. Кібенко