ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року
м. Київ

справа № 496/2009/24
провадження № 61-8557св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Македонської Ірини Олександрівни на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року у складі судді Дранікова С. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 26 листопада 2009 року між її чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір позики. Згідно з розпискою ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 суму у розмірі 30 000,00 дол. США як безпроцентний кредит. Про існування вказаних позикових відносин вона дізналася напередодні смерті її чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказувала на те, що вона знала відповідачку як співробітницю організації чоловіка, але не знала, що ще 26 листопада 2009 року вона позичила у чоловіка 30 000,00 дол. США та досі не віддала.
Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, після смерті якого відкрилася спадщина. Вона як єдиний спадкоємиць першої черги звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сафонова С. Л. Нотаріус видав їй декілька свідоцтв про право на спадщину. Крім того, в документах спадкодавця, вона виявила оригінал розписки на 30 000,00 дол. США від відповідачки. Сума позики не повернена. Розпискою не встановлений строк повернення позики. 26 січня 2024 року відповідачці направлено письмову вимогу про повернення суми позики в гривні цінним листом з описом вкладення № 0217585780625, однак відповідачка суму боргу не повернула.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідачки на її користь суму позики у гривні у розмірі 1 143 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у гривні у розмірі 1 1430 00,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму сплаченого судового збору у розмірі 12 035,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 порушила умови договору позики та не повернула отримані у позику грошові кошти, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 26 листопада 2009 року у розмірі 1 1430 00,00 грн.

Відповідачка, посилаючись у відзиві на позовну заяву на те, що вона не може пригадати написання наданої позивачкою розписки, датованої 2009 року, та не вважає вказаний документ належним доказом, не надала суду належних та допустимих доказів щодо ненаписання розписки та неотримання грошей за розпискою від 26 листопада 2009 року, що є її обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідачка під час розгляду справи в суді першої інстанції із клопотанням про призначення у справі судової експертизи не зверталася, а просила провести розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи.

У січні 2025 року ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу на рішенняБіляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2025 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно виходив з факту укладення між ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 позики за розпискою від 26 листопада 2009 року, яка містить інформацію як про отримання відповідачем коштів в сумі 30 000,00 дол. США від ОСОБА_4 , так і зобов`язання їх повернути, які відповідачка не повернула.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не надавав згоди на вчинення правочину - договору позики, ніяких грошових коштів до сімейного бюджету не надходило, відсутня згода позивачки на надання позики її чоловіком відповідачці, розписка не містить погодження співвласників, тому договір позики є неукладеним, апеляційний суд зазначив, що під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а доказів встановлення режиму окремого проживання подружжя суду не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Македонська І. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та справу направити на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, помилково стягнув ОСОБА_2 на користь позивачки суму боргу за договором позики, оскільки розписка, на яку посилається позивачка, не містить зобов`язання повернути грошові кошти та строку такого повернення. Про відсутність боргових зобов`язань свідчить також той факт, що ОСОБА_4 протягом 12 років будь-яких вимог до ОСОБА_2 не пред`являв. Грошові кошти ОСОБА_2 від ОСОБА_4 не отримувала. Відповідачка була впевнена, що її інтереси у суді першої інстанції представляє адвокат, однак, як стало відомо, адвокат не представляв її інтереси.
Суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, розглянули справу за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, ОСОБА_2 не отримувала копію рішення суду першої інстанції. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) та у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 367/7135/16-ц (провадження № 61-16275св18), від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16 (провадження № 61-33115св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 27 березня 2019 року у справі № 201/6092/17 (провадження № 61-48215св18), від 23 лютого 2022 року у справі № 644/12167/15 (провадження № 61-20148св21), від 01 серпня 2022 року у справі № 210/3925/19 (провадження № 61-13295св21), від 10 листопада 2022 року у справі № 440/222/19 (провадження № 61-8993св22), від 31 січня 2023 року у справі № 693/812/21 (провадження № 61-11611св22), від 15 червня 2023 року у справі № 754/4910/21 (провадження № 61-5758св23), від 31 січня 2024 року у справі № 448/852/21 (провадження № 61-7238св23), від 16 жовтня 2024 року у справі № 758/11388/20 (провадження № 61-6664св24) та інших; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

Доводи інших учасників справи

У липні 2025 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 липня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І. Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 листопада 2009 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_2 (паспортные данные: НОМЕР_1 Таращанским РО ГУ МВД Украины в Киевской области) взяла у ОСОБА_5 , сумму в размере 30 000 долларов, как беспроцентный кредит. 26.11.2009 г. (подпись)»

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина.

Листом № 70/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сафонов С. Л. посвідчив, що на підставі статті 1261 ЦК України та спадкової справи № 4/2022 (номер у спадковому реєстрі 69223331), заведеної 30 березня 2022 року щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30 листопада 2021 року), єдиним спадкоємцем є його дружина - ОСОБА_1 .

Оригінал розписки від 26 листопада 2009 року знаходиться у позивачки і досліджувався судом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Македонської І. О. підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

У частині другій статті 129 Конституції України регламентовано, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вказане положення кореспондується з нормами частини другої статті 12 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (частина перша статті 8 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання учасників справи повідомляє суд.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, крім визначених цією статтею випадків. Зокрема, згідно пункту 5 частини другої цієї статті якщо суд визнає потрібним, аби сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення, суд відкладає розгляд справи.

Згідно частини п`ятої статті 223 ЦПК України повторна неявка в судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки позивача, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не перешкоджає вирішенню спору

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Македонська І. О. посилається на те, що суди не повідомили відповідачку ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, оскаржувані судові рішення ухвалені без її належного повідомлення.

У справі, яка переглядається, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20 березня 2024 року відкрито загальне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 27 травня 2024 року о 10:00 год.

Згідно з телефонограмою, яка направлена ОСОБА_2 , їй повідомлено про судове засідання, призначене на 27 травня 2024 року (а. с. 31), ОСОБА_2 направлена копія позовної заяви та копія ухвали про відкриття провадження, які вона отримала 25 квітня 2024 року.

02 травня 2024 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому ОСОБА_2 , зокрема, просила розгляд справи проводити без її участі за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи відкладений на 06 вересня 2024 року, про що ОСОБА_2 повідомлено телефонограмою (а. с. 46).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17 червня 2024 року задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Підготовче судове засідання, призначене на 06 вересня 2024 року о 11:00 год., а також наступні судові засідання провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2024 року о 10:00 год.

18 грудня 2024 рокуБіляївський районний суд Одеської області розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та ухвалив рішення у справі.

Матеріали справі не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, призначене на 18 грудня 2024 року.

Аналіз змісту та практики застосування наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що умова належності повідомлення учасника справи про дату, час і місце розгляду його справи у визначеному ЦПК України порядку є обов`язковою для забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Факт подання учасником справи заяви про розгляд справи за його відсутності не дає підстав для висновку, що такого учасника справи суд не повідомляє про місце, дату і час судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувала, а тому суд апеляційної інстанції перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 

ОСОБА_2 належним чином повідомлена апеляційним судом про розгляд справи, призначений на 22 травня 2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 168), а тому доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідачки про місце, дату і час судового засідання у суді апеляційної інстанції спростовуються матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які є підставою для обов`язкового скасування судового рішення, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Македонської Ірини Олександрівни задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 травня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  	Г. В. Коломієць     Д. Д. Луспеник     Ю. В. Черняк