ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2026 року
м. Київ

Справа № 361/8356/21
Провадження № 61-16622св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ситнік О. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Олександра Миколайовича на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року в складі колегії суддів Олійника В. І., Головачова Я. В., Сушко Л. П.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: державний реєстратор прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Кисіль Ганна Василівна, приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович, приватний нотаріус Бучанського міського нотаріального округу Матвієць Наталія Петрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережна Тетяна Леонідівна, ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним правочину, визнання права власності на квартиру та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй кв. АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира) помер його рідний брат - ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне спадкодавцеві майно.
18 червня 2021 року державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у зв`язку з тим, що право власності за спадкодавцем не зареєстроване. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 грудня 2020 року № 237023738 позивачу стало відомо, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року, який зареєстрований державним реєстратором Броварської державної адміністрації Кисіль Г. В. лише 21 липня 2021 року.
На підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 2021 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_4 
28 серпня 2021 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О. В.
З урахуванням уточнень, просив:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 липня 2021 року, індексний номер 59426258, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Кисіль Г. В., за яким право власності на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2415225032106) зареєстровано за ОСОБА_3 ; 
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 серпня 2021 року, індексний номер 59656838, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережною Т. Л., за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 ; 
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 серпня 2021 року, індексний номер 60056275 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Іваненком О. В., за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 ; 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 28 серпня 2021 року № 2090, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Іваненком О. С., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; 
- визнати за ним право приватної власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
25 березня 2024 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призведе до поновлення його порушених прав, оскільки особа, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, може захищати свої права шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, які дають право витребувати майно, зокрема в добросовісного набувача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
29 жовтня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 липня 2021 року, індексний номер 59426258, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Кисіль Г. В., за яким право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено.
Апеляційний суд керувався тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки факту неукладеності правочину; не дослідив факти того, що спірна квартира, з огляду на неукладеність договору купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року, увійшла до спадкової маси, яка перейшла до позивача в порядку спадкування. Суд першої інстанції детально зупинився на законодавчому регулюванні спадкування, зазначивши, зокрема, що, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.
Суд ухилився від визначення, хто ж є спадкоємцем і кому належить спірна квартира. Однією з позовних вимог позивача є вимога про визнання за позивачем права приватної власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті його брата, проте суд не дослідив та не дав правову оцінку цілому ряду доказів, якими підтверджено, що спірна квартира входила до спадкової маси.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
13 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О. М. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2024 року залишити в силі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував правові висновки, викладені в постановах:
-Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 725/1824/20, про те, що відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.
- Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17, про те, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень;
- Великої Палати Верховного Суд від 07 листопада 2018 року в справі № 488/6211/14-ц, від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц, про те, що суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи зробити висновок про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням.
Заявник послався на те, що в матеріалах справи відсутні документи та докази щодо брата позивача, який помер саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, позивач не надав нотаріусу правовстановлювальних документів на нерухоме майно, яке нібито на день смерті належало брату. Тобто позивачем не доведено, що його брат за життя не відчужив спірну квартиру.
ОСОБА_1 набув право власності на квартиру за відплатним договором, придбавши її у ОСОБА_4 за 732 162,00 грн, та є третім власником вказаної квартири після її відчуження, а тому не знав та не міг знати про те, як і яким чином попередні власники оформляли право власності на квартиру. Під час придбання квартири за сплатним договором він правомірно очікував, що продавець мав право ним розпоряджатися, а він, після отримання цього майна, матиме змогу мирно ним володіти. 
Отже, вважає, що визнання права власності на спірну квартиру за позивачем є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки порушує права ОСОБА_1 як добросовісного набувача.
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 є братом  ОСОБА_5 .
Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим 20 січня 1997 року Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області згідно з розпорядженням від 20 січня 1997 року № 64, ОСОБА_5 належала на праві приватної власності спірна квартира (т. 1, а. с.19).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
17 листопада 2020 року зареєстровано спадкову справу № 476/2020 щодо майна померлого ОСОБА_5 (т. 2, а. с. 74-88).
18 червня 2021 року постановою державного нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавської В. В. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру з тих підстав, що нерухоме майно за спадкодавцем не зареєстроване (т. 1, а. с. 17).
Згідно з договором купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрованим у реєстрі за № 4828, посвідченим приватним нотаріусом Бучанського міського нотаріального округу Матвієць Н. П., ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 47, 48).
За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 267159638 23 липня 2021 року державним реєстратором Броварської районної державної адміністрації Київської області Кисіль Г. В. зареєстроване право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру, номер запису про право власності: 43116417, підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59426258 від 23 липня 2021 року (т. 2, а. с. 71).
04 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережною Т. Л., зареєстрований в реєстрі за № 594 (т. 2, а. с. 19, 20).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 269030347 04 серпня 2021 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на спірну квартиру (т. 2, а. с. 23).
28 серпня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Іваненком О. В., зареєстрований в реєстрі за № 2090 (т. 2, а. с.16).
Приватний нотаріус Матвієць Н. П. надала суду пояснення про те, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 18 листопада 2011 року за реєстром № 4828 нею як приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області не посвідчувався. У зв`язку зі зміною нотаріальних округів з 23 червня 2021 року вона зареєстрована приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області (т. 2, а. с. 143).
У судовому засіданні приватний нотаріус Матвієць Н. П. підтвердила, що договір купівлі-продажу від 18 листопада 2011 року за реєстровим номером 4828, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , не посвідчувала, цих осіб не знає. За вказаним реєстровим номером посвідчений інший правочин. Також підтвердила, що бланк, на якому посвідчений оспорюваний договір, за серією та номером дійсно видавався на її ім`я. Повідомила, що коли отримала копію позовної заяви, підняла реєстри та перевірила посвідчені договори, і побачила, що в оспорюваному договорі не її підпис, зазначено неправильно нотаріальний округ. Крім того, бланк ВРО №453086 використаний для посвідчення іншого правочину.
Згідно з висновком від 19 вересня 2023 року № СЕ-19/111-23/49346-ДД, проведеним експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на виконання постанови слідчого про призначення технічної експертизи документів від 13 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 липня 2022 року за №42022112340000121:
1) наданий на дослідження спеціальний бланк нотаріальних документів договір купівлі-продажу спірної квартири, серія ВРО № 452086 від 18 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 4828, не відповідає аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території України;
2) до серії та номеру бланку договору купівлі-продажу спірної квартири, серія ВРО № 452086 від 18 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 4828, вносились зміни шляхом видалення попередніх та нанесення читаємих серії та номеру. Попередній текст: ймовірно «№», ймовірно цифра «9», ймовірно цифра «8», решту тексту встановити не виявилось можливим. Ознак внесення змін шляхом підчистки, дописки, травлення, додрукування, змивання, тощо до решти зображень бланку, вихідних типографських даних - не виявлено. Вирішити запитання, чи зносились зміни у друкований текст бланку, не виявилось можливим, у зв`язку з ймовірністю видалення первинних даних з повторним нанесенням нових без залишення слідів змін (т. 3, а. с. 39-46)
Київський обласний державний нотаріальний архів на виконання ухвали суду направив копії сторінок з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Матвієць Н. П. , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, щодо посвідчення правочину 18 листопада 2011 року на спеціальному бланку нотаріального документу - серія ВРО, № 452086 та копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Матвієць Н. П. від 18 листопада 2011 року, що викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів серії ВРО № 452086, 452087, з яких вбачається, що приватний нотаріус Матвієць Н. П. 18 листопада 2011 року не посвідчувала договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження у справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Під час оспорювання або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права / інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
У статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
За вимогами статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року в справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Отже, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 22 червня 2022 року в справі № 335/8468/18, від 14 червня 2023 року в справі № 715/2438/21, від 19 червня 2023 року в справі № 521/4328/16, від 16 жовтня 2025 року в справі № 159/5379/24 та інших.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 199/8324/19 виснувала, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14).
У постанові Суду від 27листопада 2024 року в cправі № 204/8017/17 Велика Палата Верховного вказала, що якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. Відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.
З огляду на викладене, апеляційний суд не врахував сталу практику Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, неправильно встановив фактичні обставини справи та зробив передчасний висновок, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення про державну реєстрацію та визнання за ним права власності в порядку спадкування, а також не перевіряє обставин щодо добросовісності набувача майна.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц).
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Олександра Миколайовича задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко 	
	С. О. Карпенко 	
	В. В. Сердюк 	
	І. М. Фаловська