ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 591/565/24
провадження № 61-9322св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Сумська міська рада, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління комунального майна Сумської міської ради, Сумської міської військової адміністрації Сумського району,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2024 року у складі судді Ніколаєнко О. О. та постанову Сумського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Собини О. І., Рунова В. Ю.,
ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління комунального майна Сумської міської ради, Сумської міської військової адміністрації Сумського району про визнання продовженим договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що з липня 1998 року він використовує на умовах оренди нежитлове приміщення комунальної власності за адресою: м. Суми, Покровська площа, б.10, оф.1. Існуючі взаємини закріплені умовами договору оренди від 26 жовтня 2000 року. За судовим рішенням вказаний договір продовжено на п`ятирічний строк до 01 січня 2024 року. Положеннями договору оренди передбачено порядок пролонгації його дії та конкретні випадки припинення договору. 
3. 15 січня 2024 року він отримав від Управління комунального майна Сумської міської ради вимогу повернути орендоване майно з посиланням на те, що договір припинив свою дію 01 січня 2024 року і не буде продовженим відповідачем. 
4. Вважає, що відповідач нехтує його правами, як орендаря, та заперечує його право на продовження дії договору оренди на наступний п`ятирічний строк. Наказом від 24 листопада 2023 року Сумської міської військової адміністрації передані спірні нежитлові приміщення в оперативне управління Управлінню комунального майна Сумської міської ради, що порушує його права, як орендаря.
5. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати договір оренди № ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року продовженим на тих же умовах на наступний п`ятирічний строк з 01 січня 2024 року до 01 січня 2029 року з ОСОБА_1 та незаконним наказ №12-СМР від 24 листопада 2023 року Сумської міської військової адміністрації Сумського району Сумської області.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
6. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 19 червня 
2025 року, в задоволенні позову відмовлено.
7. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачами дотримано положень чинного законодавства у питанні процедури та підстав непродовження дії договору оренди нежитлового приміщення, який був укладений із позивачем, а також при видачі оскаржуваного наказу про передачу нерухомого майна в оперативне управління та на баланс.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
8. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду 
м. Суми від 15 серпня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 19 червня 2025 року.
9. Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
11. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верхового Суду України від 07 червня 2017 року в справі № 910/9480/16, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010, від 22 січня 2019 року в справі №910/12224/17, від 23 січня 2019 року в справі №355/385/17, від 10 квітня 
2019 року в справі №390/34/17, від 06 вересня 2019 року у справі №910/7364/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/4446/19, від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17, від 06 липня 2021 року у справі № 914/785/20, від 22 квітня 
2022 року в справі № 591/5147/19, від 07 лютого 2024 року № 311/2297/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); 
недослідження зібраних в справі доказів, необґрунтоване відхилення (не розгляд) клопотання, встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
12. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували клопотання позивача, належним чином не дослідили зміст преюдиційних судових рішень, ухвалених щодо спірних правовідносин в інших справах, а тому хибно витлумачили зміст положень пунктів 9.1, 9.6, 9.9 договору оренди.
13. Зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить, що суд вирішував питання щодо пролонгації дії договору оренди, що не відповідає обставинам справи і позовним вимогам, а також врахував позицію відповідача 3, викладену у його відзиві на позовну заяву, про недопустимість якого зазначав позивач.
14. Суд не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», які підлягають застосуванню, виходячи з дати укладення договору оренди №ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року, а саме положення статей 10, 17, 18, 181, 23, 25, 26, 28, 29 Закону в редакції, що діяла на час виникнення орендних правовідносин.
15. Перехідні положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не підлягають застосуванню на термін дії воєнного стану, оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» на термін дії воєнного стану введено презумпцію автоматичного продовження дії договорів оренди комунального майна, строк дії яких завершується.
16. Судом також не оцінено зміст наданих позивачем доказів на підтвердження юридичних фактів, із якими пов`язане волевиявлення сторін договору оренди щодо незмінності його умов на наступні п`ять років з 01 січня 2024 року по 01 січня 
2029 року.
17. Також зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази належних повноважень осіб для здійснення самопредставництва відповідача 2 чи відповідача 3.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
18. У серпні 2025 року представник Управління комунального майна Сумської міської ради подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначав, що судом першої інстанції з`ясовано в повній мірі всі фактичні обставини справи, прийняте рішення 
є законним, обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
19. У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника Сумської міської військової адміністрації Сумського району Сумської області, у якому він просив рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, 
а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20. Судами попередніх інстанцій установлено, що 26 жовтня 2000 року між позивачем та відділом комунального майна та приватизації Сумської міської ради був укладений договір оренди № ФМ-613, згідно якого Орендодавець надає підприємцю ОСОБА_1 в користування нежитлові приміщення за адресою: 
АДРЕСА_1 , для розміщення службових приміщень.
21. Відповідно до п. 4.1 договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення, раніше передані орендарю Генеральним орендодавцем (згідно договору №ФМГ-016 від 30 вересня 1997 року) ОП «Сумський лікеро-горілчаний завод» по договору суборенди від 01 липня 1998 року.
22. Відповідно до пунктів 6.2.16 договору орендар має право на переважне перед іншими особами продовження цього договору на новий термін після закінчення строку дії цього договору.
23. Цей договір діє з моменту підписання його сторонами і до 01 січня 2004 року з подальшим його продовженням на кожні наступні п`ять років (пункт 9.1 договору).
24. Пунктом 9.9. договору визначені випадки припинення його дії: загибель об`єкта; за згодою сторін або за рішенням суду, арбітражного суду; банкрутства орендаря; приватизації об`єкта оренди орендарем.
25. В разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміни цього договору, поданої не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 9.6 договору).
26. Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або припинення дії цього договору (пункт 9.7 договору).
27. Відповідно до договору від 01 липня 1998 року суборенди нежитлових приміщень, який був укладений орендним підприємством «Сумський лікерогорілчаний завод» та підприємцем ОСОБА_1 , генеральний орендар передає, а суборендар приймає на умовах цього договору об`єкт оренди - частину нежитлових приміщень загальною площею 75 кв. м на другому поверсі будинку за адресою: м. Суми, Червона площа, 10 (пункти 1.1, 1.2, 1.3 договору).
28. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року у справі №591/5147/19, з урахуванням ухвали про виправлення описки, визнано договір оренди № ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року нежитлових приміщень за адресою: 
АДРЕСА_1 , укладений між ФОП ОСОБА_1 та відділом комунального майна та приватизації Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, продовженим між ОСОБА_1 та Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на тих же умовах на наступний п`ятирічний строк від 01 січня 2019 року до 01 січня 2024 року. Постановою Сумського апеляційного суду від 01 червня 2021 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.
29. На час ухвалення вказаного рішення правонаступником відділу комунального майна та приватизації Сумської міської ради був Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Вказана обставина встановлена рішенням суду у справі №591/5147/19.
30. Відповідно до положення про управління комунального майна Сумської міської ради, яке є додатком до рішення Сумської міської ради від 09 серпня 
2023 року №4100-МР, управління здійснює управління та розпорядження майном комунальної власності Сумської міської територіальної громади, відмінним від земельної ділянки, є правонаступником Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради по всіх майнових та немайнових правах та обов`язках в частині здійснення повноважень, визначених у пункті 1.11. розділу 1 цього положення (пункти 1.6, 1.10 розділу 1).
31. Листом від 25 жовтня 2023 року №894/10.01-14 Управління комунального майна Сумської міської ради повідомило позивача про те, що строк дії договору оренди №ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року на нежитлові приміщення за адресою: 
м. Суми, площа Покровська (Червона площа), буд. 10, площею 47.4 кв. м відповідно до пункту 9.1 договору закінчується 01 січня 2024 року і на новий термін продовжуватися не буде. Посилаючись на частину 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зазначав, що нежитлові приміщення необхідні для розміщення архіву управління комунального майна Сумської міської ради та що позивачу необхідно в термін до 10 січня 2024 року передати об`єкт оренди управлінню за актом приймання передачі.
32. Вказане повідомлення було направлене позивачу 26 жовтня 2023 року за адресами орендованого майна та за адресою реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У зв`язку із закінченням терміну зберігання не було вручено адресату за жодною із зазначених адрес.
33. 09 листопада 2023 року відбулось засідання постійної комісії з питань законності, взаємодії з правоохоронними органами, запобігання та протидії корупції, місцевого самоврядування, регламенту, депутатської діяльності та етики, з питань майна комунальної власності та приватизації Сумської міської ради (протокол №40). Пунктом 7 порядку денного комісії було питання передачі в оперативне управління Управлінню комунального майна Сумської міської ради нежитлових приміщень, розташованих на площі Покровській, 10 у м. Суми, для розміщення архіву. За результатами розгляду даного питання комісія ухвалила погодити дане питання, ініціювати його розгляд на сесії Сумської міської ради та рекомендувати Сумській міській раді підтримати даний проект рішення.
34. Пунктом 12 порядку денного було питання про внесення змін до рішення Сумської міської ради від 24 квітня 2013 року №2289-МР «Про затвердження переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Суми» (стосовно доповнення додатку до цього рішення новими пунктами, у тому числі із зазначенням об`єкта за адресою: пл. Покровська, 10). Дане питання було погоджене, ініційовано його розгляд на сесії Сумської міської ради та рекомендовано Сумській міській раді прийняти відповідне рішення.
35. Наказом Сумської міської військової адміністрації від 24 листопада 
2023 року №12-СМР передано в оперативне управління та на баланс Управлінню комунального майна Сумської міської ради нежитлові приміщення, розташовані на АДРЕСА_1 , загальною площею 47,4 кв. м для розміщення службових приміщень. Доручено управлінню комунального майна Сумської міської ради прийняти в оперативне управління та на баланс майно, зазначене у пункті 1 цього наказу, у порядку, визначеному чинними нормативно-правовими актами.
36. У преамбулі наказу зазначено, що він прийнятий у зв`язку зі службовою необхідністю, відповідно до статті 137 ГК України, беручи до уваги рекомендації постійної комісії з питань законності, взаємодії з правоохоронними органами, запобігання та протидії корупції, місцевого самоврядування, регламенту, депутатської діяльності та етики, з питань майна комунальної власності та приватизації Сумської міської ради (протокол від 09 листопада 2023 року №40), керуючись пунктом 12 частини 2 та пунктом 8 частини 6 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
37. Приміщення, яке передане в оперативне управління цим наказом, знаходиться в оренді у позивача, що не заперечується сторонами у справі.
38. Листом Управління комунального майна Сумської міської ради 
від 30 листопада 2023 року №980/10.01-14 позивача повідомлено про закінчення строку дії договору оренди 01 січня 2024 року. Зазначено, що наказом начальника Сумської міської військової адміністрації від 24 листопада 2023 року №12-СМР передано в оперативне управління та на баланс Управлінню комунального майна Сумської міської ради орендовані приміщення для розміщення службових приміщень. З посиланням на положення пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», на підставі статті 19 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» доведено до відома, що договір оренди продовжуватись на новий термін не буде.
39. Вказане повідомлення було направлене позивачу 30 листопада 2023 року за адресами орендованого майна та за адресою реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Було вручено адресату 09 грудня 2023 року 
та 11 грудня 2023 року.
40. Аналогічного змісту повідомлення направлялись позивачу 01 грудня 
2023 року та 04 грудня 2023 року.
41. 11 січня 2024 року Управління комунального майна Сумської міської ради направило позивачу повідомлення про необхідність повернення нежитлового приміщення.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
42. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених упункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
44. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
45. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
46. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
47. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
48. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
49. Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
50. Відповідно до статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
51. Згідно зі статтею 759 ЦК Україниза договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
52. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 ЦК України).
53. Судами установлено, що позивач користувався спірним нежитловим приміщенням на підставі договору оренди № ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року. На момент укладення цього договору був чинним Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII.
54. 03 жовтня 2019 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ. У розділі «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 лютого 
2020 року (за винятком окремих норм). При цьому пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.
55. Ураховуючи опублікування тексту Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ в офіційному виданні «Голос України» 26 грудня 2019 року, цей Закон набрав чинності 27 грудня 
2019 року і, відповідно до наведених приписів, введений в дію з 01 лютого 
2020 року, а отже, із цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком норм, зазначених в розділі «Прикінцеві та перехідні положення»). 
56. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 січня 
2025 року у справі № 927/395/23, від 26 листопада 2024 року у справі № 927/394/23, від 07 лютого 2024 року у справі № 902/852/22.
57. При цьому, за загальним правилом, у разі якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті.
58. У пункті 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятимчастини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
59.  Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31 січня 2020 року та був передбачений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року № 2269-XII (втратив чинність 31 січня 2020 року), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01 липня 2020 року включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01 липня 2020 року) відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ. 
60. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 квітня 
2025 року у справі № 916/4522/23, від 21 травня 2024 року у справі № 908/1670/23, від 09 квітня 2024 року у справі № 916/2555/23.
61. Оскільки договір оренди № ФМ-613 від 26 жовтня 2000 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2020 року у справі №591/5147/19, визнано продовженим між ОСОБА_1 та Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з 01 січня 2019 року до 01 січня 
2024 року, тому для продовження цього договору підлягає застосовуванню процедура, передбачена Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ.
62. З огляду на вказане доводи касаційної скарги про те, що суди мали врахувати положення Закону в редакції, що діяла на час виникнення орендних правовідносин (тобто станом на 26 жовтня 2000 року), є безпідставними.
63. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною 1 статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною 2 статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами 11 та 12 частини 2 статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
64. Частинами 4, 6 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ установлено, що рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем. Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною 2 цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
65. За змістом статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року № 157-ІХ в редакції, чинній на час закінчення строку дії договору оренди, рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято: у випадках, передбачених статтею 7 цього Закону; якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю; якщо орендар, який бажає продовжити договір оренди майна в порядку, встановленому частиною другою статті 18 цього Закону, не надав звіт про оцінку об`єкта оренди у визначений цим Законом строк; якщо орендар порушував умови договору оренди та не усунув порушення, виявлені балансоутримувачем або орендодавцем у строк, визначений у приписі балансоутримувача та/або орендодавця; якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців; якщо орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною 6 статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.
66. Відповідно до пункту 6-1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна»під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: продовження договору оренди, зокрема щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану; припинення орендарем договору оренди.
67. Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» в редакції, чинній на час закінчення строку дії договору оренди, договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
68. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2024 року у справі 
№ 920/910/23, за змістом визначених постановою Кабінету Міністрів України № 634 положень автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24 лютого 2022 року, за таких умов:
- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;
- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
69. Судами установлено, що відповідно до Положення, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 09 серпня 2023 року №4100-МР, управління комунального майна Сумської міської ради здійснює управління та розпорядження майном комунальної власності Сумської міської територіальної громади, відмінним від земельної ділянки та є правонаступником у цих питаннях Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.
70. Наказом Сумської міської військової адміністрації від 24 листопада 
2023 року спірне нерухоме майно було передано в оперативне управління та на баланс Управлінню комунального майна Сумської міської ради.
71. Листами від 25 жовтня 2023 року та від 30 жовтня 2023 року, які були направлені позивачу поштою 26 жовтня 2023 року та 30 жовтня 2023 року позивача було повідомлено про непродовження дії договору оренди з підстави, визначеної статтею 19 Закону України «Про оренду державного і комунального майна».
72. Касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ці листи були направлені позивачу належною стороною, із обґрунтуванням підстав для непродовження дії договору оренди та у строк, визначений пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану».
73. Тобто, Управлінням комунального майна Сумської міської ради додержано вимог наведених вище положень законодавства відносно підстав непродовження дії договору оренди та повідомлення орендаря про це.
74. Оскаржуваний наказ, як у ньому зазначено, прийнято відповідно до статті 137 ГК України, пункту 12 частини 2 та пункту 8 частини 6 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Позивачем не доведено протиправність оскаржуваного наказу та яким чином вказаний наказ, у частині визначення органу місцевого самоврядування балансоутримувачем майна територіальної громади, порушує його права, як орендодавця.
75. Зважаючи на вищевикладене у сукупності, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
76. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним 
у постанові Верхового Суду України від 07 червня 2017 року в справі 
№ 910/9480/16, у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010, від 22 січня 2019 року в справі №910/12224/17, від 23 січня 
2019 року в справі №355/385/17, від 10 квітня 2019 року в справі №390/34/17, 
від 06 вересня 2019 року у справі №910/7364/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/4446/19, від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17, від 06 липня 2021 року у справі № 914/785/20, від 22 квітня 2022 року в справі № 591/5147/19, від 07 лютого 2024 року № 311/2297/21,на які посилається заявник у касаційній скарзі.
77. Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
78. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження 
№ 14-446цс18).
79. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
80. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
81. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 19 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	Н. Ю. Сакара  	
	О. М. Осіян  	
	В. В. Шипович