УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

19 січня 2026 року 

м. Київ

справа № 640/8495/22

адміністративне провадження № К/990/56074/25 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єзерова А.А., перевіривши касаційну скаргу Київської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 640/8495/22 за позовом ОСОБА_1 до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича та Київської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича та Київської міської ради, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, що виразилось у не включенні проекту рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно-оздоровчою та аквазонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» до порядку денного чергового пленарного засідання чергової сесії Київської міської ради;
визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, що виразилось у не розгляді проекту рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно- оздоровчою та аквазонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» на черговому пленарному засіданні чергової сесії;
зобов`язати Київського міського голову Кличка Віталія Володимировича включити проект рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно- оздоровчою та аквазонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» до порядку денного найближчого пленарного засідання чергової сесії Київської міської ради;
зобов`язати Київську міську раду розглянути проект рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно- оздоровчою та аквазонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» на пленарному засіданні сесії Київської міської ради. 
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 20.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025, позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Київської міської ради, що виразилось у не розгляді проєкту рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно-оздоровчою та аква зонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» на черговому пленарному засіданні чергової сесії Київської міської ради. Зобов`язав Київську міську раду розглянути проєкт рішення Київської міської ради «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.10.2005 № 62-6-00268, укладеного між Київською міською радою та приватним акціонерним товариством «Квадрат-Україна» для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно-розважального комплексу з рекреаційно- оздоровчою та аквазонами, а також дитячим майданчиком на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва та надання статусу парку земельній ділянці площею 7,2644 га на перетині вул. Милославської та просп. Володимира Маяковського у Деснянському районі м. Києва» на найближчому пленарному засіданні сесії Київської міської ради. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Верховний Суд ухвалою від 26.12.2025 повернув касаційну скаргу відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 640/8495/22 згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) з підстав того, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
31.12.2025 відповідач повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 640/8495/22 з тих самих підстав, не врахувавши недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 26.12.2025 про повернення касаційної скарги, тим самим проігнорувавши вимоги Верховного Суду, передбачені пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
З аналізу вищевказаних положень Суд дійшов висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 цього Кодексу, як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Заявник касаційної скарги посилається на постанови Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №825/2228/18, від 04.08.2020 у справі №340/2074/19, однак не визначає, які саме норми матеріального права неправильно застосували суди або щодо якої норми права не враховані висновки Верховного Суду. 
Верховний Суд звертає увагу, що обов`язковими умовами для оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосували суди; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладений; висновки судів, які суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладений висновок про застосування норми права; потрібною, обов`язковою умовою мотивування скарги є стислий виклад змісту спірних правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга), щоб можна було побачити їхню подібність.
Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. До того ж, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Верховний Суд підкреслює, що аналіз текстів оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій, стан перебігу судового розв`язання самого спору у цій справі і те, як розв`язувалися спори судами у справах, які скаржник перелічив в касаційній скарзі, дозволяє визначити, що спірні правовідносини у кожній зі згаданих справ за обсягом та змістом фактичних обставин, за характером цих відносин, їхньою об`єктивною природою, за юридичним значенням певним чином різняться між собою; вони не є зовсім схожими.
Обґрунтування застосування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України не повинно зводитися винятково до викладення обставин справи на підставі оцінки доказів, цитування встановлених контролюючим органом порушень та норм законодавства з абстрактним зазначенням, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки таке аргументування виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України, та не є належним правним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Відтак можна презюмувати, що зміст касаційної скарги не підтверджує того факту, що правовідносини у цій справі є подібними з правовідносинами у справах, на які посилається відповідач.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Враховуючи наведене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Однак, всупереч такими вимогам КАС України, скаржником не наведено чіткого переліку норм, які судами застосовані неправильно.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Київської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.05.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2025 у справі № 640/8495/22 повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров