ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 206/4539/23
провадження № 61-17194св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - Дніпровська міська рада,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як законний представник малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як законний представник ОСОБА_7 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування 
в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_8  на постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 рокуу складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Ужовтні 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна 
з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 18 листопада 2004 року № 3175 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 », житловий будинок АДРЕСА_2 було прийнято 
у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади. Балансоутримувачем зазначеного нерухомого майна є КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на підставі рішення міської ради від 20 травня 
2020 року № 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_3 , є відомості про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т. С. 08 грудня 2021 року за реєстраційним номером 3862. 

Позивач указував, що, досліджуючи правовстановлювальні документи на спірний об`єкт нерухомого майна, міська рада також перевірила деталізовану інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановила, що первісне право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 04 березня 2020 року, серія/номер 56И-20/СТА 563488 , видавник - Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради.

Позивач звертав увагу на те, що відповідно до інформації Департаменту житлового господарства у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту немає відомостей щодо передання у власність шляхом приватизації вказаної квартири. Розпорядження від 04 березня 2020 року 
№ 4/65-38, яким нібито було передано у власність ОСОБА_2 спірну квартиру, не приймалося, а правовстановлювальний документ (свідоцтво про право власності від 04 березня 2020 року № 56И-20 ) не видавався та є підробленим документом і використаний невідомими особами для незаконного заволодіння нерухомим майном, що належить до комунальної власності. 

Дніпровська міська рада сформувала е-довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості, згідно з якою вартість спірної квартири становить 
1 421 688,90 грн.

У подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2021 року ОСОБА_2 продала спірну квартиру ОСОБА_1 за 466 886,00 грн.

Посилаючись на те, що спірна квартира вибула із власності позивача поза його волею, Дніпровська міська рада просила витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2167198312101.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 
2024 року до участі у справі як третіх осіб залучено орган опіки та піклування 
в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 як законного представника малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_9 .

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 
2024 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 
2024 року, з урахуванням ухвали Самарського районного суду 
м. Дніпропетровська від 04 липня 2024 року про виправлення описки, 
в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року.

Рішення суду мотивоване необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог, оскільки надані позивачем докази не свідчать про те, що під час укладення договору купівлі-продажу від 08 грудня 2021 року спірна квартира вибула із власності територіальної громади м. Дніпра без її волі, і Дніпровська міська рада як власник спірного майна має право на його витребування на підставі статті 388 ЦК України. Під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 08 грудня 2021 року ОСОБА_2 надала всі необхідні документи для підтвердження свого права власності на спірну квартиру, які не викликали сумнівів у нотаріуса при оформленні договору купівлі-продажу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 
2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра 
в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що спірну квартиру орган приватизації житлового фонду Дніпровської міської ради у приватну власність будь-якій особі не передавав. Жодного розпорядження (рішення), на підставі якого видавалося б свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, місцеві органи влади не приймали. Квартира вибула із власності територіальної громади м. Дніпра поза її волею, ОСОБА_2 не набула право власності на спірну квартиру та не мала правових підстав відчужувати її на користь ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

24 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року та залишити без змін рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 
2021 року.

Касаційна скаргамотивована тим, що апеляційний суд не надав оцінки доводам відповідача щодо недоведення позивачем заявлених вимог. Вказує, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб. Конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що відповідач не знав і не міг знати про недобросовісну поведінку продавця.

Аргументи інших учасників справи

24 січня 2025 року Дніпровська міська рада подала до Верховного Суду відзив, 
у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що позивач додав до позовної заяви належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Оскільки спірна квартира є об`єктом, який належить до комунальної власності, а рішення щодо його відчуження власник не приймав, то спірна квартира вибула з власності позивача поза його волею, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов правильного висновку про витребування спірної квартири. 

24 січня 2024 року аналогічний відзив надійшов через підсистему «Електронний суд».

Рух касаційних скарг та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

14 квітня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

З листа Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 08 серпня 2022 року № 2/5-487 відомо, що відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради від 18 листопада 
2004 року № 3175 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 » житловий будинок на АДРЕСА_1 прийнято у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади.

Рішенням Дніпровської міської ради від 20 травня 2020 року № 59/57 житловий будинок АДРЕСА_1 передано з балансу КП «ЖГ Самарського району» Дніпровської міської ради на баланс КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 березня 2020 року, реєстраційний номер 56И-20, квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Вказане свідоцтво видане Департаментом житлового господарства згідно 
з розпорядженням від 04 березня 2020 року № 4/65-38.

Згідно з листом КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 
17 серпня 2020 року № 9125 за адресою: АДРЕСА_4 , 
в інвентаризаційній справі немає відомостей про реєстрацію права власності, про наявність самочинного переобладнання, арештів та заборон на вказане майно. Технічна інвентаризація вказаної квартири як окремого об`єкта нерухомого майна не проводилася.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість спірної квартири становить 1 421 688,90 грн.

08 грудня 2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 . Вартість квартири за договором становить 466 886,00 грн.

На підставі вказаного договору та рішення приватного нотаріуса Батової Т. С. внесено запис про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на зазначену квартиру.

З витягу з реєстру територіальної громади від 07 грудня 2023 року 
№ 2023/010052102 та витягу з реєстру територіальної громади від 07 грудня 2023 року № 2023/010052048 відомо, що у спірній квартирі зареєстровані 
з 10 січня 2022 року ОСОБА_6 і з 14 серпня 2023 року її малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягу з реєстру територіальної громади від 04 січня 2024 року 
№ 2024/000109783 та витягу з реєстру територіальної громади від 04 січня 
2024 року № 2024/000110797 відомо, що у спірній квартирі зареєстровані 
з 04 січня 2024 року ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зареєстровані у квартирі неповнолітні діти не є власниками квартири та не 
є дітьми відповідача, а є її онуками.

Згідно з відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 08 червня 2022 року № 2/5-222 житловий будинок 
АДРЕСА_1 прийнято у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади. Балансоутримувачем зазначеного нерухомого майна 
є КП «Жилсервіс-5» на підставі рішення міської ради від 20 травня 2020 року 
№ 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5».

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 січня 2022 року № 261 немає відомостей про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до інформації Департаменту житлового господарства від 
17 листопада 2021 року № 3/9-5548 у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту немає відомостей щодо передання у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_3 .

15 червня 2023 року Дніпровська міська рада звернулася до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції 
в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

24 липня 2023 року Дніпровське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внесло до ЄРДР відомості за № 12023041030002904 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 190 КК України. 

Дотепер справа перебуває на досудовому розслідуванні.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

У пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 
2021 року у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) зроблено висновок про те, що «за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна 
з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними».

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі 
№ 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 
2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 387 ЦК Українивласник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає 
у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) 
з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) 
і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває 
у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК Українизалежить від того, в який спосіб майно вибуло 
з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Власник із дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило 
у володіння останнього набувача.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року 
у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року 
у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року 
у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та інших звернено увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року 
у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) зроблено висновок, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту 
є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, 
є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Водночас вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Подібні висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження 
№ 12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21), від 09 листопада 2021 року у справі 
№ 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 23 листопада 2021 року 
у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі 
№ 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі 
№ 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 
21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).

За обставин цієї справи ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 березня 2020 року 
№ 56И-20 , рішення про видачу якого не приймалось. У подальшому спірна квартира була відчужена за умов, які мали б викликати сумнів у ОСОБА_1 , 
і яка, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом відповідних документів, врахувавши оціночну вартість спірної квартири в сумі 
1 421 688,90 грн, та за необхідності отримавши правову допомогу, мала би зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу житлового приміщення за значно заниженою ціною (466 866,00 грн) від її оціночної вартості, а тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, доказів, які підтверджували би законні підстави для реєстрації за ОСОБА_2 права власності, відповідач не надала, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 .

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач не довів недобросовісність дій відповідача, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , набуваючи у власність спірну квартиру, могла проявити розумну обачність при укладенні правочину купівлі-продажу та мала можливість перевірити підстави набуття ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судом
у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у постановах, наведених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із висновками апеляційного суду щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

У статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є Червинська  	
Судді: 	А. Ю. Зайцев  	
	Є. В. Коротенко  	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов