УХВАЛА

20 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/52/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Волковицької Н. О.,

розглянувши матеріали касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний регіон" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Землетрейд"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі

за позовом Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі:
1) Департаменту екології та природних ресурсів Дніпропетровської обласної державної адміністрації,
2) Слов`янської об`єднаної територіальної громади в особі Слов`янської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області,
до 1) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Землетрейд",
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний регіон" 
про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішень державного реєстратора та витребування земельної ділянки природно-заповідного фонду площею 2 га із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:
09.12.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний регіон" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 (повний текст складено 14.11.2025) у справі № 904/52/23. 
18.12.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного надійшла, надіслана кур`єрською службою 10.12.2025, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Землетрейд" на ці ж судові рішення, зазначені вище.
Ухвалою Касаційного господарського суду від 19.12.2025 вищевказані касаційні скарги були залишені без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) із наданням скаржникові строку, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали скаржникові, для усунення зазначених в ній недоліків шляхом надання суду надання суду доказів вартості майна, яке є предметом позову, для встановлення ціни позову, з якої визначається розмір судового збору за звернення до суду та доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановлених порядку та розмірі. 
Вищевказану ухвалу про залишення касаційної скарги без руху вручено скаржникам шляхом її доставлення в електронний кабінет відповідачів 19.12.2025, що підтверджується довідками Касаційного господарського суду про доставку документа.
29.12.2025 скаржники звернулись до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з заявами про усунення недоліків касаційних скарг, в яких зазначено, що при поданні позову заявником визначено вартість спірної земельної ділянки згідно з договором купівлі-продажу у розмірі 33 141,50 грн, тому з урахуванням цього судовий збір, який підлягає сплаті за подання касаційних скарг становить 19 848,00 грн. Проте, скаржниками до вищезазначених заяв додані клопотання про відстрочення сплати судового збору або надання додаткового строку для усунення недоліків касаційних скарг, у зв`язку зі скрутним фінансовим станом з огляду на погіршення господарської діяльності внаслідок воєнної агресії Російської Федерації. 
Розглянувши подані клопотання про відстрочення сплати судового збору, Суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов`язання забезпечення ефективного права доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення суду від 28.10.1998 у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, N 32, п. 25 - 26).
Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див., наприклад, рішення суду від 10.07.1998 у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72, та рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява N 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дія в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії" (Case of Stankov v. Bulgaria, заява N 68490/01, п. 57).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення підпунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
Разом з тим, у постанові від 18.10.2023 у справі № 910/10939/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку після постановлення судом ухвали про залишення скарги без руху та надання скаржнику строку на усунення її недоліків, а саме подання доказів сплати судового збору, скаржник звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від сплати судового збору (відстрочення від сплати судового збору), суд може залишити таке клопотання без розгляду з підстав пропущення строку його подання або за заявою скаржника поновити цей строк та розглянути клопотання по суті. У випадку залишення судом клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику. Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення касаційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку. 
Враховуючи, зазначені обставини та з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у справі № 910/10939/22 (постанова від 18.10.2023), Суд зазначає, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Земельний регіон" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Землетрейд" в межах розумного строку слід усунути недоліки касаційних скарг та сплати судовий збір у розмірі 19 848,00 грн, а саме не пізніше 5 днів з дня вручення цієї ухвали.
При цьому відповідно до частини третьої статті 4 Закону "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Правова позиція щодо необхідності застосування частини третьої статті 4 Закону "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті в електронній формі, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 16.11.2022 у справі №916/228/22.
Керуючись статтями 169, 174, 234, 235 ГПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Земельний регіон" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Землетрейд" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційних скарг на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі № 904/52/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач Н. О. Волковицька