УХВАЛА

15 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 500/3742/24
адміністративне провадження № К/990/2221/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф.
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року 
у справі №500/3742/24
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Тернопільській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №500/3742/24, предметом спору у якій є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 11 квітня 2024 року №000/3655/2411

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі № 500/3742/24 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю.
При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У поданій касаційній скарзі податковий орган як на підставу для касаційного оскарження, посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначивши, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази.
Пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Тобто, при посиланні на пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (посилання на недослідження обставин справи) скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга не містить обґрунтовані підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У поданій касаційній скарзі податковий орган, як на підставу касаційного оскарження, посилається на те, що ця справа всупереч положенням Кодексу адміністративного судочинства України розглянуто в спрощеному позовному провадженні.
Надаючи оцінку наведеним податковим органом підставам касаційного оскарження, Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Аналіз вказаної норми свідчить про те, що визначаючи вказану обставину підставою касаційного оскарження, особа, яка подає касаційну скаргу повинна не тільки вказати на те, що справу розглянуто не в порядку встановленому процесуальним законодавством, але й довести, що порушення процедури розгляду справи унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Касаційна скарга, подана податковим органом, жодним чином не доводить, що розгляд справи в іншому провадженні ніж передбачено процесуальним законодавством призвело до унеможливлення встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Більш того, Суд звертає увагу на те, що саме судом першої інстанції визначено, що справа №500/3742/24 розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, проте податковий орган у касаційній скарзі не просить Суд скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року з огляду на неправильний порядок розгляду справи.
Крім того, Суд звертає увагу податкового органу на положення пункту 7 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема, суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Аналіз цієї норми свідчить про те, що суд апеляційної інстанції у випадку виявлення порушення процедури розгляду справи судом першої інстанції, повинен скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове.
У цій справі судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення (хоча і не з підстав визначених пунктом 7 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України), що фактично нівелює порядок в якому здійснювався розгляд справи судом першої інстанції.
Також Суд наголошує на тому, що і суд першої інстанції, і суд апеляційної інстанції здійснювали розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участі представника відповідача Федорів Т.М., що свідчить про те, що відповідач не був позбавлений можливості обґрунтувати свою правову позицію та надати всі необхідні докази.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Тернопільській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року у справі №500/3742/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- повернути заявнику.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Р.Ф. Ханова