ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року
м. Київ
справа № 766/684/21
провадження № 51-4004 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальне провадження (відеоконференція) ОСОБА_6 ,
захисника (відеоконференція) ОСОБА_7 ,
потерпілого (відеоконференція) ОСОБА_8 ,
представника потерпілого (відеоконференція) ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230040003609 за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, мешканця АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що 31 жовтня 2019 року, приблизно о 15:45, біля магазину «Центр Інструменти» по вул. Потьомкінській, 40/10 у м. Херсоні, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час раптового конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 завдав йому декілька ударів кулаками та ногою в обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.
Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 02 квітня 2025 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 й закрив кримінальне провадження № 12019230040003609 щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. Позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу суд залишив без розгляду.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор та представник потерпілого подали апеляційні скарги.
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 23 липня 2025 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого залишив без задоволення, а ухвалу Херсонського міськрайонного суду Херсонської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Посилаючись на положення ч. 1 ст. 5 КПК України, зазначає, що процесуальне рішення ухвалюється згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення. Вказує, що процесуальний закон не має зворотної дії в часі навіть у випадку створення більш сприятливого становища для учасників кримінального провадження, що не було враховано судами і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також представник вважає, що, оскільки в КПК України відсутні процесуальні строки здійснення дізнання щодо кримінальних проступків, тому відсутні й підстави для їх продовження, відтак суди не мали застосовувати аналогію закону до встановлених КПК України строків досудового розслідування щодо нетяжких злочинів.
Вказує, що на момент ухвалення судом рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 КПК України не встановлював строку досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків. Також посилається на безпідставне залишення без розгляду цивільного позову та не вирішення питання щодо процесуальних витрат.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор, представник потерпілого та потерпілий підтримали касаційну скаргу представника потерпілого і просили її задовольнити.
ОСОБА_6 та його захисник просили відхилити касаційну скаргу представника потерпілого. 
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися положеннями статей 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закінчився строк досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 219 КПК України (т. 2 а. с. 1-4, 38-39).
Вирішуючи подане клопотання суд першої інстанції встановив, що:
- 01.11.2019 за № 12019230040003609 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України;
- постановою слідчого від 28.04.2020 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення;
- постановою прокурора від 24.06.2020 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована як така, що ухвалена передчасно, необґрунтовано та незаконно, адже не проведено усіх необхідних слідчих та процесуальних дій;
- 14.01.2021 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;
- 18.01.2021 обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 направлений до суду.
Крім цього, суд вказав, що на момент внесення відомостей до ЄРДР (01.11.2019) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК належало до злочинів невеликої тяжкості, й відповідно до положень ст. 219 КПК строк досудового розслідування з моменту внесення даних в ЄРДР і до повідомлення про підозру в такому випадку становив дванадцять місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 219 КПК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, яка була чинною з 01.07.2020 та діяла на момент повідомлення обвинуваченому ОСОБА_6 про підозру (14.01.2021), строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становив дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину.
Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов висновку, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР 01.11.2019, враховуючи закриття і поновлення досудового розслідування (з 28.04.2020 по 24.06.2020), дванадцятимісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 закінчився 27.12.2020. 
Однак на той момент жодній особі не було повідомлено про підозру, так само як і не було вирішено питання про закриття кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Натомість 14.01.2021 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, тобто поза межами указаного вище дванадцятимісячного строку.
Враховуючи це, місцевий суд задовольнив клопотання захисника і закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор та представник потерпілого подали апеляційній скарги, у яких просили ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор і представник потерпілого вказували, що у КПК України на час повідомлення ОСОБА_6 про підозру не було визначено питання щодо обчислення строків досудового розслідування до дня повідомлення особі про підозру щодо кримінальних проступків, тому суд дійшов безпідставного висновку про закінчення строків досудового розслідування.
Херсонський апеляційний суд, посилаючись на позицію Верховного Суду в ухвалі від 28 грудня 2021 року (справа № 489/3647/21), вказав, що орган досудового розслідування мав виходити з того, що до кримінального провадження щодо ОСОБА_6 мали застосовуватися строки досудового розслідування нетяжких злочинів, щодо яких визначено проведення досудового розслідування з моменту внесення даних в ЄРДР і до повідомлення про підозру в строк дванадцять місяців.
Враховуючи це, апеляційний суд, керуючись, крім іншого, положеннями ст. 58 Конституції України, погодився з висновками суду першої інстанції, відмовив у задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого і залишив без зміни ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2025 року.
Верховний Суд не може погодитися з такими висновками місцевого та апеляційного судів з огляду на таке.
Верховний Суд звертає увагу, що у період, протягом якого здійснювався судовий розгляд кримінального провадження, до КПК України були внесені зміни щодо підходів до обчислення строку досудового розслідування.
При цьому необхідно враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
На момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (01.11.2019) діяла редакція ст. 219 КПК України, за змістом якої строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить шість місяців у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку та дванадцять місяців у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.
При цьому у абзаці 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України було передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Також у ч. 9 ст. 284 КПК України було передбачено, що, якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.
Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 було внесено зміни до ст. 219 КПК України, які набули чинності 01.07.2020, і згідно з якими строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину. Зазначена редакція Закону діяла на момент повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, й на момент звернення до суду з обвинувальним актом.
При цьому законом № 3509-ІХ від 08.12.2023 було знову внесено зміни до КПК України, які набрали чинності 01.01.2024. 
Зокрема зміст ч. 1 ст. 219 цього Кодексу викладено у новій редакції, відповідно до якої строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Виключено зі ст. 219 КПК України частину другу та абзац четвертий частини шостої.
Також було виключено абзац другий п. 10 ч. 1 та ч. 9 ст. 284 КПК України, якими було передбачено повноваження слідчого, прокурора, слідчого судді (суду) закрити кримінальне провадження, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру (абзац другий п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України) або ж якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру (ч. 9 ст. 284 КПК України).
Крім того було виключено ч. 1 ст. 294 КПК України, у якій передбачалося продовження слідчим суддею строку досудового розслідування злочинів до повідомлення особі про підозру.
Додатково було виключено абз. 18 ч. 1 ст. 284 КПК України і, як наслідок, за чинною редакцією п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу кримінальне провадження закривається лише в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
При цьому пункт 20-8 розділу XI «Перехідні положення» було викладено в такій редакції: «Положення частини першої статті 219 цього Кодексу в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури».
Отже, Законом № 3509-ІХ були встановлені нові правила обчислення строків досудового розслідування, які застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до 01 січня 2024 року.
Таким чином, на момент розгляду судом першої інстанції клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження діяла нова редакція ст. 219 і ст. 284 КПК України. 
З огляду на це, з урахуванням приписів ст. 5 КПК України Суд вважає неправильним висновок судів попередніх інстанцій про наявність на час постановлення судами нижчих інстанції оскаржуваних рішень указаної в них підстави закриття кримінального провадження, адже на цей час положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачали повноваження суду закрити кримінальне провадження лише по факту закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 цього Кодексу, після повідомлення особі про підозру, однак не до цього.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 16 квітня 2025 року (справа № 405/8493/21, провадження № 51-353км25).
При цьому посилання апеляційного суду на положення ст. 58 Конституції України колегія суддів не вбачає обґрунтованим, оскільки зміст вказаної норми стосується аспектів неможливості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Питання відповідальності особи регулюються матеріальним законом, тоді як указані вище спірні правовідносини носять процесуальний характер. 
Таким чином, Верховний Суд вбачає умотивованими доводи касаційної скарги представника потерпілого про те, що процесуальний закон не має зворотної дії у часі і при вирішенні клопотання сторони захисту суд мав керуватися положеннями КПК України, які були чинні на момент постановлення оскаржуваного судового рішення.
Допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування таких рішень з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Тому, керуючись положеннями статей 434, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 23 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3