ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року 
м. Київ
справа № 466/8358/22
провадження № 61-14985св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року під головуванням судді Федорової О. Ф. та постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 15 липня 2022 року № 3/22 про оголошення догани ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 05 серпня 2022 року № 4/22 про оголошення догани ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 06 серпня 2022 року № 5/22 про звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 09 серпня 2022 року.
- стягнути з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розрахунку 812,50 грн за кожний робочий день за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 серпня 2022 року до дня ухвалення рішення у справі.
В обґрунтування вимог вказував, що наказом голови Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 21 березня 2022 року № 2-к прийнятий на посаду сторожа в Автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський», з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.
Наказом від 15 липня 2022 року № 3/22 у зв`язку з невиплатою заробітної плати голові Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» йому оголошено догану, підстава стаття 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року.
Іншим наказом від 05 серпня 2022 року № 4/22 йому оголошено догану у зв`язку з неналежним та безвідповідальним ставленням до своїх посадових обов`язків, втратою журналів обліку електроенергії.
06 серпня 2022 року згідно із наказом № 5/22 позивач звільнений з посади охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 08 серпня 2022 року, через систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених посадовими інструкціями і правилами внутрішнього розпорядку, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Через незаконне звільнення у позивача з`явилося відчуття несправедливого покарання, безпорадності, безнадії, він зазнав нестерпного душевного болю, у свідомості домінує депресивний стан і ніщо не допомагає розвіяти цю депресію.
Нервове напруження, викликане пережитим стресом, призвело до загострення наявних захворювань, порушення сну, погіршення самопочуття.
З моменту вчинення щодо нього протиправних дій, позивач перебував в стані важкого психологічного, психічного та нервового стресу, порушилися життєві зв`язки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 24 жовтня 2023 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 15 липня 2022 року № 3/22 про оголошення догани ОСОБА_1 .
Визнав протиправним та скасував наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 05 серпня 2022 року № 4/22 про оголошення догани ОСОБА_1 .
Визнав протиправним та скасував наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 06 серпня 2022 року № 5/22 про звільнення ОСОБА_1 .
Поновив ОСОБА_1 на посаді охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 09 серпня 2022 року.
Стягнув з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розрахунку 812,50 грн за кожний робочий день за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 серпня 2022 року до дня ухвалення рішення у справі.
Стягнув з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» на користь ОСОБА_1 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у кооператив позивач був прийнятий на посаду сторожа, з часу прийняття його на роботу позивача ніколи не переводили на іншу посаду, при цьому, згідно із обов`язками охоронця, які затверджені головою правління Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» 21 березня 2018 року та з якими позивача ознайомили при прийнятті на роботу, виплата заробітної плати працівникам не входила в його посадові обов`язки.
Згоди на тимчасове переведення на посаду голови кооперативу позивач ніколи не надавав, при цьому, притягаючи його до дисциплінарної відповідальності, письмових пояснень роботодавець не зажадав, тому наказ від 15 липня 2022 року № 3/22 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани є незаконним та протиправним.
Згідно з наказом від 05 серпня 2022 року № 4/22 позивачу оголошено догану у зв`язку з неналежним та безвідповідальним ставленням до своїх посадових обов`язків та втратою журналів обліку електроенергії, однак у наказі не зазначено, які саме службові обов`язки, покладені на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, ним не виконувалися, як і не зазначено у чому саме полягає дисциплінарний проступок вчинений ним, за який дане дисциплінарне стягнення застосовано, коли та за яких обставин цей дисциплінарний проступок вчинено та які вимоги посадової інструкції порушено. При цьому, мають місце лише загальні формулювання «у зв`язку з неналежним та безвідповідальним ставленням до своїх посадових обов`язків». Разом з цим, спірним наказом оголошено догану, тоді як підставою наказу вказано розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.
У наказі від 06 серпня 2022 року № 5/22 не вказано, які обов`язки, згідно з посадовими інструкціями, не виконувались, які правила внутрішнього трудового розпорядку порушувались, також роботодавець не зажадав від позивача письмових пояснень.
У зв`язку з наведеним, звільнення позивача було незаконним, тому при поновленні позивача на посаді, стягненню підлягав середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Зважаючи на те, що середньомісячна заробітна плата позивача становила 6 500 грн, а позивач працював за графіком «доба через три», кількість робочих днів в місяці - вісім, середньоденна заробітна плата становить 812,50 грн, відтак стягненню підлягав середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 серпня 2022 року до дня ухвалення судом рішення у справі в розрахунку 812,50 грн за кожен робочий день за час вимушеного прогулу.
Крім цього, у зв`язку з незаконним звільненням позивачу завдана моральна шкода, яка підлягала відшкодуванню.
Шевченківський районний суд м. Львова додатковим рішенням від 10 липня 2024 року стягнув з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 серпня 2022 року до 23 жовтня 2024 року у розмірі 97 500 грн.
Суд першої інстанції, враховуючи ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 червня 2024 року, встановив, що при ухваленні судового рішення не була зазначена точна сума стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Виходячи з того, що середньомісячна заробітна плата становила 6 500 грн, середньоденна заробітна плата - 812,50 грн, кількість робочих днів в місяці вісім та кількість місяців п`ятнадцять, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складав 97 500 грн.
Львівський апеляційний суд постановою від 08 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» залишив без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року залишив без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 , які мали наслідком його звільнення, є незаконним та проведені з порушенням відповідної процедури.
З врахуванням зазначеного, суд першої інстанцій правильно визнав протиправними та скасував оспорювані накази про оголошення доган та звільнення ОСОБА_1 , як наслідок поновив останнього на посаді охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 09 серпня 2022 року.
Визначаючи суму середнього заробітку, який підлягав стягненню з відповідача, суд першої інстанції виходив із мінімальної заробітної плати у 2022 році, а саме 6 500 грн, тому врахувавши, що позивач працював вісім днів у місяць, середньоденна його заробітна плата становила 812,50 грн. З врахування кількості місяців прогулу (15) суд розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 97 500 грн.
Крім того, позивач довів факт заподіяння йому моральної шкоди, яку суд визначив у розмірі 5 000 грн.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У листопаді 2024 року Автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 560/83/20.
Додаткове рішення суду не може змінювати суті основного рішення. Така процедура ухвалення судового рішення суперечить статям 270, 365 ЦПК України.
В матеріалах справи відсутні докази щодо розрахунку середнього заробітку та моральної шкоди.
Позивач щомісяця отримував заробітну плату за роботу по сумісництву електриком у розмірах 2 400 грн та 2 500 грн. Матеріали справи не містять доказів щодо отримання позивачем заробітної плати у розмірі 6 500 грн.
Відзив на касаційну скаргу від іншого учасника справи не надходив
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Шевченківського районного суду м. Львова.
30 грудня 2024 року цивільна справа № 466/8358/22 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
Наказом голови Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» від 21 березня 2018 року № 2-к ОСОБА_1 прийнятий на посаду сторожа в Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.
Наказом від 15 липня 2022 року № 3/22 в. о. голові Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 01 лютого 2022 року до 25 червня 2022 року ОСОБА_1 оголошено догану, у зв`язку з невиплатою заробітної плати голові Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» ОСОБА_2 , який перебуває на військовій службі. Підстава стаття 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року.
У подальшому, наказом від 05 серпня 2022 року № 4/22 ОСОБА_1 , сторожу Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» оголошено догану, у зв`язку з неналежним та безвідповідальним ставленням до своїх посадових обов`язків та втратою журналів обліку електроенергії. Підстава пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
06 серпня 2022 року згідно із наказом № 5/22 позивач звільнений з посади охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 08 серпня 2022 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовими інструкціями і правилами внутрішнього розпорядку, пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Підстава: накази від 15 липня 2022 року та від 05 серпня 2022 року про оголошення доган ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 
5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
За визначеними у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Частинами першою та другою статті 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Верховний Суд неодноразово роз`ясняв, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 31 липня 2025 року у справі № 541/3870/24).
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) допущення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18, постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/6249/18).
Суди попередніх інстанцій встановили, що накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_1 , які мали наслідком його звільнення, є незаконними та проведені з порушенням відповідної процедури.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, повністю з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправними та скасування оскаржених наказів про оголошення доган та звільнення ОСОБА_1 , як наслідок поновлення його на посаді охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» з 09 серпня 2022 року.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до абзацу сьомого пункту 2, якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.
Згідно з абзацами третім - п`ятим пункту 4 Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.
Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацом другим пункту 8 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Відповідно до Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 6 500 грн.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що в Автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» позивач працював за графіком «доба через три». Кількість робочих днів в місяці - вісім. Середньоденна заробітна плата становила 812,50 грн.
Стягненню підлягав середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 серпня 2022 року до дня ухвалення судом рішення у справі в розрахунку 812,50 грн за кожен робочий день за час вимушеного прогулу, тобто 97 500 грн.
Заперечуючи проти розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач не надав будь-яких належних доказів на спростування зазначеного розрахунку.
Разом з тим, відповідний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначений додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року.
В касаційній скарзі заявник посилається на те, що додаткове рішення суду не може змінювати суті основного рішення. Така процедура ухвалення судового рішення суперечить статям 270, 365 ЦПК України.
Проте, відповідач не оскаржував додаткове рішення суду від 24 жовтня 2023 року в апеляційному та касаційному порядку, тому Верховний Суд не бере до уваги вказані доводи.
Аргументи касаційної скарги про те, що позивач щомісяця отримував заробітну плату за роботу по сумісництву електриком у розмірах 2 400 грн та 2 500 грн матеріали справи не містять доказів щодо отримання позивачем заробітної плати у розмірі 6 500 грн є безпідставними, оскільки суди встановили, що  ОСОБА_1 був прийнятий на посаду сторожа до Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» та оскарженими судовими рішеннями ОСОБА_1 поновлено на посаді охоронця Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський». При цьому, відповідно до Порядку № 100, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.
Щодо відшкодування моральної шкоди
Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судам необхідно врахувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходячи із встановлених обставин справи, які підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя), дійшов обґрунтованого висновку, що розмір моральної шкоди повинен становити 5 000 грн, що буде відповідати принципам розумності та справедливості.
Оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 560/83/20 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цій справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, а саме у справі № 560/83/20 позивач подав клопотання про ухвалення додаткового рішення, яке обґрунтував тим, що апеляційним судом при винесенні постанови від 18 січня 2021 року не було розглянуто п`ять вимог, зазначених у апеляційній скарзі, так як кожна з них містить докази невиконання рішення, а також не було долучено як доказ та не розглянуто клопотання про долучення вимоги державного виконавця від 07 грудня 2020 року. Апеляційний суд ухвалою відмовив у задоволенні вказаного клопотання, з чим погодився й Верховний Суд.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Варшавський» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров