УХВАЛА

18 грудня 2025 року 
м. Київ
cправа №  914/140/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючої), Власова Ю.Л., Малашенкової Т.М.,

за участю  секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,
представників учасників справи:
позивача -  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" -  Станько Т.Р., адвокат (ордер ВС №1409593 від 22.10.2025),
відповідача 1 -  товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" - Осів   П.В., адвокат (довіреність від 03.04.2024 б/н),
відповідача 2 -   ОСОБА_1 - не з`явився,
відповідача 3 -   ОСОБА_2 - не з`явився,
відповідача 4 -   ОСОБА_3 - не з`явився,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку "Львів" -- не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" (далі - Фінансова компанія)
до товариства з обмеженою відповідальністю "Домусгруп" (далі - ТОВ "Домусгруп")
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ),
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ),
ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ),
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку "Львів" (далі - АКБ "Львів")
про солідарне стягнення боргу, пені, інфляційних втрат.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Фінансова Компанія звернулася до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, пені, інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АКБ "Львів" 05.12.2019 за договором відступлення права вимоги передав позивачу право вимоги до ТОВ "Домусгруп" щодо стягнення заборгованості за Генеральним договором кредитної лінії №12/К/17. Разом із правом вимоги АКБ "Львів" передав позивачу права за договорами поруки, іпотеки та застави. Враховуючи факт набуття права вимоги до відповідачів, а також неналежне виконання ними умов Кредитного договору, Фінансова компанія (з урахуванням заяви про зміну підстав позову, в частині що була прийнята судом) просила суд солідарно стягнути з відповідачів:
- заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 1 240 959,68 грн, а також нараховану на цю заборгованість: (1) пеню за період з 01.04.2018 по 03.07.2020 у розмірі 462 950,58 грн.; (2) інфляційні втрати за період з квітня 2019 по лютий 2022 у розмірі 257 864,34 грн.;
- заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 133 916,66 грн, а також нараховану на цю заборгованість: (1) пеню за період з 10.04.2019 по 03.07.2020 у розмірі 45 653,12 грн.; (2) інфляційні втрати за період з квітня 2019 по лютий 2022 у розмірі 27 827,12 грн.;
- заборгованість зі сплати комісійної винагороди у розмірі 13 200,00 грн., а також нараховану на цю заборгованість: (1) пеню за період з 01.04.2018 по 03.07.2020 у розмірі 1 116,70 грн.; (2) інфляційні втрати за період з жовтня 2018 по лютий 2022 у розмірі 1 763,60 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Фінансової компанії 2 031 030,29 грн, з яких: 1 240 959,68 грн заборгованості за тілом кредиту; 128 164,37 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 6 000,00 грн заборгованості за комісією; 370 174,80 грн пені, нарахованої на заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією; 285   731,44 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією. 
У задоволенні решти позовних вимог Фінансової компанії до ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_2 та ОСОБА_3  відмовлено. 
У задоволенні позовних вимог Фінансової компанії до ОСОБА_1 відмовлено повністю. 
Повернуто Фінансовій компанії з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 48 928,98 грн, сплачений згідно з платіжним документом від 11.10.2023 №5659-5344-4795-5601. 
Стягнуто з ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Фінансової компанії по 10 155,13 грн судового збору та по 18 592,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Фінансової компанії на користь ТОВ "Домусгруп" 2 816,00 грн, на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн., на користь ОСОБА_2 4 224,00 грн. та на користь ОСОБА_3 4 224,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Фінансової компанії про солідарне стягнення з ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитної заборгованості, пені та інфляційних втрат є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи у розмірі, визначеному судом.
Західний апеляційної господарський суд постановою від 10.09.2025 апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ТОВ "Домусгруп" задовольнив частково.
Рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2025 частково скасував.
Пункт 2 рішення виклав в іншій редакції: стягнув солідарно з ТОВ "Домусгруп",  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Фінансової Компанії 1 667 877,86 грн., з яких: 1 240 959,68 грн заборгованість за тілом кредиту; 128 164,37 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6 000,00 грн заборгованість за комісією; 7 022,37 грн пені, нарахованої на заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією; 285 731,44 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією.
Пункт 7,8,9 рішення виклав в іншій редакції:
(7) Стягнув з ТОВ "Домусгруп" на користь Фінансової Компанії 8 339,53 грн судового збору та 18 592,00 грн витрат на професійну правничу допомогу;
(8) стягнув з  ОСОБА_2 на користь Фінансової компанії 8 339,53 грн. судового збору та 18 592,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
9. Стягнути з  ОСОБА_3 на користь Фінансової компанія  8 339,53 грн. судового збору та 18 592,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення Господарського суду Львівської області від 05.06.2025 залишив без змін.
Стягнув з Фінансової Компанії на користь ТОВ "Домусгруп" 9 304,79 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції частково відмовляючи у стягненні пені зазначив, що правомірним є нарахування пені до 28.02.2019 по першому траншу та до 09.04.2019 по другому траншу (з урахуванням пункту 2.1.6 Генерального договору кредитної лінії №12/К/17), що у загальному становить 7 022,37 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Позивач, не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати, в частині відмови у задоволенні позову Фінансової компанії про стягнення 363 152,43 грн пені, нарахованої на заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією, та відповідно викладення пунктів 2, 7, 8, 9 рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2024 в новій редакції. Рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2024 в цій частині просить залишити в силі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
На думку скаржника, висновок суду апеляційної інстанції про те, що висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів пені після 09.04.2019 є помилковим, оскільки з 10.04.2019, за позицією Верховного Суду, позивач мав право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є неправильним та здійсненим без урахування висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду  від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та у постановах Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21, від 22.07.2019 у справі №911/1563/18, від 16.01.2025 у справі №916/828/24.
Доводи інших учасників справи
Від представника ТОВ "Домусгруп" надійшов відзив на касаційну скаргу з проханням касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року у справі №914/140/24 залишити без змін. Також ТОВ "Домусгруп" просить стягнути  з Фінансової компанії 100 000,00 грн витрат які будуть понесені на отримання професійної правничої допомоги. При цьому ТОВ "Домусгруп" звертає увагу суду на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №758/16162/19 та від 02.07.2025 у справі №754/14103/17.
Від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу з проханням касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 року у справі №914/140/24 залишити без змін. Також у відзиві зазначено, про понесення останньою витрат на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн, та зазначено, що докази понесення таких витрат будуть надані в порядку, визначеному ГПК України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.
23.02.2017 між АКБ "Львів" (Банк) та ТОВ "Домусгруп" (Позичальник) укладено Генеральний договір кредитної лінії №12/К/17 (далі - Генеральний договір) за умовами якого Банк зобов`язується відкрити Позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1   300   000,00 грн, в межах якої надавати йому кредити у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором та Додатковими договорами до нього, а Позичальник зобов`язується повернути кредити, сплатити проценти та комісії за користування ними, а також сплатити інші платежі, передбачені цим Договором.
Умовами Генерального договору передбачено, що:
- кредитна лінія відкривається для придбання спецтехніки для прокладання та ремонту доріг, а також поповнення обігових коштів (підпункт 2.1.2 пункту 2.1);
- процентна ставка становить 23% (підпункт 2.1.3 пункту 2.1);
- строк дії кредитної лінії включно до 22.02.2022 (підпункт 2.1.4 пункту 2.1);
- кредити по кредитній лінії видаються траншами, терміном до 12 місяців. Видача грошових коштів здійснюється, зокрема, на умовах пролонгації виданих траншів на наступні 12-ть місяців (підпункт 2.1.5 пункту 2.1).
В підпункті 2.1.6 пункту 2.1 Генерального договору сторони погодили порядок зменшення максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією. Зокрема, визначили, що з 23.02.2017 і до 30.03.2018 цей ліміт становить 1 300 000,00 грн. Починаючи з 31.03.2018 і кожного останнього дня наступного місяця цей ліміт зменшується на 27 000,00 грн. і з 22.02.2022 повинен становити 0,00 грн.
Пунктом 2.2 Генерального договору сторони передбачили, що в межах максимального ліміту заборгованості Позичальнику надаються кредити на строк не більше 12 місяців. Кожна видача кредиту в межах максимального ліміту кредитної лінії оформляється Додатковим договором до цього Договору, в якому вказуються сума, валюта, процентна ставка, строк повернення, цільове призначення кредиту, рахунки для обліку кредиту та відсотків за його користування.
Матеріалами справи підтверджується те, що в рамках Генерального договору між АКБ "Львів" та ТОВ "Домусгруп" було підписано два Додаткових договори про видачу кредитів, а саме:
1) Додатковий договір №1 від 02.03.2017 до Генерального договору (далі - Додатковий договір від 02.03.2017) (т. 6 а.с. 197), за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 750 000,00 грн. на строк до 01.03.2018 включно, із забезпеченням графіку пониження ліміту згідно пункту 2.1.6 Генерального договору, а останній зобов`язується сплачувати Банку проценти у розмірі 23% річних, порядок нарахування і сплати яких визначений у Генеральному договорі. Для обліку виданого кредиту Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 .
2) Додатковий договір №12/К/17/2 від 11.04.2017 до Генерального договору (далі - Додатковий договір від 11.04.2017) (т. 6 а.с. 198), за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 550 000,00 грн. на строк до 10.04.2018 включно, із забезпеченням графіку пониження ліміту згідно пункту 2.1.6 Генерального договору, а останній зобов`язується сплачувати Банку проценти у розмірі 23% річних, порядок нарахування і сплати яких визначений у Генеральному договорі. Для обліку виданого кредиту Банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 .
На підставі вказаних Додаткових договорів АКБ "Львів" видав ТОВ "Домусгруп" кредит на загальну суму 1 300 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №22564 від 02.03.2017 та №151218 від 11.04.2017.
01.03.2018 між Банком та відповідачем-1 підписано Додаток №1 до Додаткового договору від 02.03.2017 (далі - Додаток від 01.03.2018), яким сторони вирішили пункт 2 Додаткового договору від 02.03.2017 викласти в такій редакції: "Кредит надається на строк до 28.02.2019 включно, із забезпеченням графіку пониження ліміту згідно пункту 2.1.6 Генерального договору".
Крім цього, 29.03.2018 між Банком та відповідачем-1 підписано Додаток №1 до Додаткового договору від 11.04.2017 (далі - Додаток від 29.03.2018), яким сторони вирішили пункт 2 Додаткового договору від 11.04.2017 викласти в такій редакції: "Кредит надається на строк до 09.04.2019 включно, із забезпеченням графіку пониження ліміту згідно пункту 2.1.6 Генерального договору".
Також з матеріалів справи вбачається, що 23.08.2018 між АКБ "Львів" та ТОВ "Домусгруп" підписано Додатковий договір №12/К/17/4 до Генерального договору (далі - Додатковий договір від 23.08.2018), яким сторони:
1) погодили прострочену заборгованість ТОВ "Домусгруп" за основною сумою боргу в розмірі 80 929,68 грн перенести на рахунок строкової заборгованості;
2) вирішили внести зміни до Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією, передбаченого підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 Генерального договору. Зокрема, в новій редакції цей ліміт з 31.08.2018 становив 1 245 959,68 грн. і в межах строків виданих кредитів, що передбачені Додатками від 01.03.2018 та від 29.03.2018 зменшувався щомісячно з вересня по грудень 2018 року на 5 000,00 грн., а з січня 2019 року по квітень 2019 року - на 10 000,00 грн. В наступні місяці цей графік зменшувався з більшою пропорцією і з 22.02.2022 ліміт кредитної лінії мав становити 0,00 грн;
3) вирішили викласти в новій редакції пункти 3.3, 9.3.6, 13.8, 13.9 та 13.10 Генерального договору.
Як вбачається з Генерального договору, в розділі 4 Банк та відповідач-1 врегулювали порядок розрахунків між сторонами.
Зокрема, в пункті 4.2 вказаного Договору погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою визначеною пунктом 2.1.3 цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному у Додатковому договорі до Генерального договору.
Позичальник сплачує проценти, нараховані відповідно до пункту 4.2 цього Договору, у валюті отриманого кредиту щомісяця, але не пізніше останнього банківського дня місяця, за який вони нараховані (пункт 4.4 Генерального договору).
Окрім процентів сторони також передбачили сплату Банку комісії. Зокрема, в пункті 4.1 Генерального договору погодили, що:
- в день підписання Генерального договору за розгляд кредитної заявки сплачується комісія у розмірі 1 300,00 грн., а також за відкриття кредитної лінії - у розмірі 26 000,00 грн.;
- щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця сплачується комісія у розмірі 400,00 грн. за управління кредитною лінією;
- інші комісії сплачуються відповідно до діючих тарифів Банку.
Крім цього, пунктом 6 Додаткового договору від 23.08.2018 сторони також погодили комісію за підписання цього Договору в розмірі 2 491,86 грн, яка сплачується в день внесення змін до Генерального договору.
Як зазначено в пункті 4.8 Генерального договору Позичальник виконує свої зобов`язання з повернення кредиту/кредитів, сплати комісій, процентів та інших платежів за цим Договором шляхом перерахування у безготівковій формі на транзитний рахунок №29097081223001 (пункт 4.8 Генерального договору).
У випадку виникнення простроченої заборгованості за цим Договором, Позичальник доручає Банку стягнути з його рахунку, зокрема, №2600681223 національну/іноземну валюту у сумі, достатній для погашення заборгованості за цим Договором, з врахуванням усіх обов`язкових платежів (зборів), пов`язаних з таким погашенням (пункт 5.12 Генерального договору).
В пункті 5.7 Генерального договору сторони погодили таку черговість погашення заборгованості за цим Договором:
1) пеня, штрафи та інші види неустойки;
2) прострочені платежі по сплаті процентів і комісій за користування кредитом/кредитами;
3) строкові платежі по сплаті нарахованих процентів і комісій за користування кредитом/кредитами, термін сплати яких наступає в поточному місяці;
4) прострочені платежі по поверненню кредиту/кредитів (основного боргу);
5) строкові платежі по поверненню кредиту/кредитів (основного боргу);
6) строкові платежі по поверненню кредиту/кредитів (основного боргу) на наступний місяць/місяці.
За невиконання/несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту/кредитів, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим Договором) сторони передбачили відповідальність Позичальника у вигляді, зокрема, пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки (пункт 7.1 Генерального договору).
Матеріалами справи, а саме Довідкою про рух коштів за банківським рахунком відповідача-1 № НОМЕР_2 за період з 01.01.2017 по 10.04.2024, а також Випискою за період з 22.02.2017 по 23.04.2024 з транзитного рахунку № НОМЕР_3 підтверджується те, що з моменту укладення Генерального договору і до 31.10.2018 ТОВ "Домусгруп" в безготівковому порядку, а в період з 01.11.2018 до 04.12.2019 шляхом внесення готівки в касу сплачувало Банку комісію, проценти за користування кредитом, пеню за несвоєчасну сплату коштів, а також повертало частину кредитних коштів.
На підставі Довідки про рух коштів за банківським рахунком відповідача-1 № НОМЕР_2 за період з 01.01.2017 до 10.04.2024 судом встановлено, що ТОВ "Домусгруп" сплатило Банку згідно з умовами Генерального договору у безготівковому порядку за період з моменту отримання кредитних коштів і до 31.10.2018 кошти в загальному розмірі 568 973,05 грн.
Надходження інших платежів в безготівковому чи готівковому порядку від ТОВ "Домусгруп" на виконання умов Генерального договору не підтверджується ні первинними документами, які надав АКБ "Львів", ні первинними документами, які надав відповідач-1.
Судами встановлено, що, в жовтні 2018 року АКБ "Львів" звернувся до ТОВ "Домусгруп" та ОСОБА_1 з листом-вимогою від 01.10.2018 №347/0-24, в якому вимагав від останніх в 30-денний термін з моменту отримання вимоги виконати порушене зобов`язання - повністю погасити прострочену заборгованість по кредитному договору, яка станом на 01.10.2018 становить 54 239,79 грн, з яких: 4   970,00 грн сума простроченої кредитної заборгованості; 48 469,79 грн - сума прострочених нарахованих процентів за користування кредитними коштами; 800,00 грн - сума простроченої щомісячної комісії. Вказаний лист було направлено 18.10.2018 та отримано ТОВ "Домусгруп" 24.10.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням №7900600921661.
31.10.2018 ТОВ "Домусгруп" здійснило погашення зазначеної у вказаному листі заборгованості. Однак, оскільки в подальшому відповідач-1 перестав здійснювати платежі за Генеральним договором, то 10.12.2018 АКБ "Львів" направив відповідачу-1 та відповідачці-2 лист-вимогу №477/0-24 в якому вимагав від останніх в 30-денний термін з моменту отримання вимоги виконати порушене зобов`язання - повністю погасити прострочену заборгованість по кредитному договору, яка станом на 10.12.2018 становила 59 258,21 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума простроченої кредитної заборгованості; 48 458,21 грн. - сума прострочених нарахованих процентів за користування кредитними коштами; 800,00 грн. - сума простроченої щомісячної комісії. Вказаний лист було отримано ТОВ "Домусгруп" 13.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням №7900601018493.
Окрім того, 05.12.2019 між АКБ "Львів" (Первісний кредитор) та ТОВ "ФК "Прайм Альянс" (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги  за умовами пункту 1.1 якого Первісний кредитор передає, а Новий кредитор приймає право вимоги до ТОВ "Домусгруп" щодо виконання ним взятих на себе зобов`язань за Генеральним договором із всіма змінами та доповненнями до нього, зокрема але не виключно, щодо сплати Боржником заборгованості по кредиту в сумі 1   588   766,93 грн., з яких:
- заборгованість за основним боргом в розмірі 1 240 959,68 грн.;
- заборгованість за відсотками в розмірі 341 807,25;
- заборгованість по комісії в розмірі 6 000,00 грн.,
а також всі інші права, які виникають з Основного договору.
Згідно з пунктом 1.2 Договору разом з правом вимоги за Основним договором, до Нового кредитора в повному обсязі переходять усі права Первісного кредитора щодо забезпечення виконання зобов`язань за Основним договором, а саме:
- право вимоги щодо сплати неустойки, пені, штрафів передбачених Основним договором;
- права іпотекодержателя, що виникають з Договору іпотеки, укладеного між Банком та ОСОБА_1 ;
- права заставодержателя, що виникають із Договору застави, укладеного між Банком та ТОВ "Домусгруп";
- права кредитора, що виникають з Договору поруки №12/К/17/S-1, укладеного між Банком та ОСОБА_2 ;
- права кредитора, що виникають з Договору поруки №12/К/17/S-2, укладеного між Банком та ОСОБА_3 .
За змістом пункту 1.5 Договору перехід прав та заміна Первісного кредитора Новим кредитором відбувається:
- за Основним договором та Договорами поруки - з моменту сплати Новим кредитором ціни відступлених прав у повному обсязі та оформлення акта прийому-передачі документів, які засвідчують відступлені права;
- за Договором іпотеки та Договором застави - з моменту сплати Новим кредитором ціни відступлених прав у повному обсязі та укладення між Новим кредитором і Первісним кредитором відповідних Договорів відступлення прав за Договором іпотеки та Договором застави.
В пункті 1.3 Договору сторони дійшли згоди, що відступлені права відступаються Первісним кредитором Новому кредитору за ціною 1 400 000,00 грн.
У випадку неоплати Новим кредитором ціни відступлених прав в термін до 05.12.2019 включно, даний Договір вважається таким, що припинив свою дію з 06.12.2019, що не потребує укладення будь-яких письмових договорів (пункт 1.6 Договору відступлення права вимоги).
З Виписки АКБ "Львів" за особовими рахунками за 05.12.2019 прослідковується, що 05.12.2019 з розрахункового рахунку ТОВ "ФК "Прайм Альянс" № НОМЕР_4 надійшли на рахунок Банку № НОМЕР_5 грошові кошти в розмірі 1 400 000,00 грн. як оплата ціни за відступлення права вимоги згідно Договору від 05.12.2019.
Вказані кошти Банк направив на погашення заборгованості на транзитний рахунок ТОВ "Домусгруп" № НОМЕР_6 , відкритий згідно з пунктом 4.8 Генерального договору. З транзитного рахунку ТОВ "Домусгруп" ці кошти було розподілено до рахунків на яких обліковувалася заборгованість відповідача-1 за кредитом, сплаті відсотків та комісії, що підтверджується Випискою за особовими рахунками з 22.02.2017 по 23.04.2024.
АКБ "Львів" 06.12.2019 передав ТОВ "ФК "Прайм Альянс" документи, які підтверджують відступлені права до відповідачів, про що свідчить Акт прийому-передачі документів за вказану дату.
Між Банком та ТОВ "ФК "Прайм Альянс" 27.12.2019 укладено та нотаріально посвідчено Договори про відступлення права вимоги за Договором іпотеки та Договором застави. Ці Договори зареєстровано в реєстрі, відповідно, за №13 та №14. Отже, є чинними і на момент звернення позивачем до суду з позовними вимогами, тобто є належним позивачем.
Підстави передачі справи до Великої Палати Верховного Суду
Причиною спору у цій справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення нарахованої пені, яка виникла після закінчення строку Генерального договору кредитної лінії №12/К/17.
Касаційна скарга Фінансової компанії мотивована, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції помилково зазначено про те, що з 10.04.2019, позивач мав право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки в силу статті 549 ЦК України, на його думку, скаржник має право на нарахування пені на заборгованість зі сплати тіла кредиту, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами та заборгованість зі сплати комісійної винагороди до повного виконання порушеного зобов`язання.
Проаналізувавши та дослідивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку передати вказану справу з касаційною скаргою Фінансової компанії на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України у зв`язку з необхідністю відступити від висновків про те, що " підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору позики та додаткового договору до нього, яка нарахована позикодавцем після настання строку платежу (повернення позики), немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання., викладеного у постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 26.02.2025 у справі №758/16162/19 та від 10.02.2022 у справі №754/16771/17, від 02.08.2023 у справі №758/13264/19.
У справі, що переглядається, Фінансова компанія звернулася до суду з позовом до до ТОВ "Домусгруп", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, пені, інфляційних втрат 
Як убачається зі змісту рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено частково, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення коштів в загальному розмірі 2   031   030,29 грн., з яких:
- 1' 240' 959,68 грн. - заборгованість зі сплати кредитних коштів;
- 128' 164,37 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом;
- 6' 000,00 грн. - заборгованість зі сплати комісійної винагороди;
- 370' 174,80 грн. - нарахована пеня за неповернення кредиту, процентів та комісії;
- 285' 731,44 грн. - нараховані інфляційні втрати за неповернення кредиту, процентів та комісії.
Судом першої інстанції встановлено, що розмір заборгованості зі сплати процентів, право вимоги щодо якого Банк передав Позивачу становить 128' 164,37 грн. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом в розмірі 80 929,68 грн нараховано за період коли для цього були відсутні правові підстави
При цьому Судом першої інстанції враховано, що проценти за користування кредитом, які передбачено статтею 1048 ЦК України, позичальник сплачує лише в межах строку кредитування або до моменту пред`явлення Банком вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після строків кредитування чи після пред`явлення вимоги, позичальник сплачує не проценти за користування кредитом, а нараховані відповідно до частини другої статті 625 ЦК України проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання, які слід розглядати як міру відповідальності, та які мають компенсаторний характер.
Відповідно неустойка, котра згідно статті 546 ЦК України забезпечує виконання зобов`язання, може нараховуватися на проценти за користування кредитом в межах строків кредитування, оскільки ці проценти є кредитним зобов`язанням позичальника. На проценти поза межами цих строків неустойка не нараховується, адже такі є не зобов`язанням позичальника, а мірою його відповідальності. 
До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності (постанова ВПВС від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц). Відтак, враховуючи сутність пені, а також те, що в більшості випадків саме внаслідок спливу строків кредитування пеня стає мірою відповідальності, обмежувати можливість її нарахування строком суперечить самому змісту цього інституту.
Згідно з здійсненим судом перерахунку пені, позовні вимоги Фінансової компанії задоволені частково та стягнуто пеню в загальному розмірі 370' 174,80 грн., а саме:
- 337' 518,00 грн пені за прострочення повернення кредиту;
- 31' 540,10 грн пені за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами;
- 1' 116,70 грн пені за прострочення сплати комісійної винагороди.
Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, погодився з висновком місцевого суду про те, що необґрунтованим є нарахування Банком процентів у вказаному розмірі, оскільки за процентною ставкою 23% АКБ Львів нараховував проценти як за правомірне користування кредитом (в межах строків кредитування), так і неправомірне користування (поза межами цих строків). В останньому випадку Банк повинен був нараховувати проценти (як міру відповідальності) в розмірі 3% річних за прострочення повернення кредитних коштів, адже з Генерального договору не вбачається, що в ньому сторони на виконання вимог частини другої статті 625 ЦК України погодили збільшення даної процентної ставки до 23%.
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно з пунктом 2.1.5. Генерального договору кредитної лінії від 23.02.2017 №12/К/17 ТОВ Домусгруп було надано два транші кредитних коштів: 550 000,00 грн. та 750 000,00 грн. Відповідно, строк кредитування визначений двома датами по кожному з траншів, а саме, 28.02.2019 року та 09.04.2019.  Нарахування пені повинно припинитися після 28.02.2019 за першим траншем та після 09.04.2019 за другим траншеи. 
Отже, висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів пені після 09.04.2019 року є помилковим, оскільки з 10.04.2019 року, за позицією Верховного Суду, позивач мав право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. 
За висновком суду апеляційної інстанції кредитодавець в межах строку кредитування має право нараховувати та стягувати проценти за користування коштами, а поза межами строку кредитування має право застосовувати до боржника норми статті 625 ЦК України. 
Відповідно до розрахунків здійснених апеляційним судом, правомірним є нарахування пені до 28.02.2019 по першому траншу та до 09.04.2019 по другому траншу, що у загальному становить 7 022,37 грн.
Колегія суддів враховує, що відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України умовами (підставами) для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як і підставами для здійснення розгляду справи Великої Палати Верховного Суду, є: 1) наявність висновку щодо застосування норми права, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; 2) такий висновок має бути зроблений у подібних правовідносинах.
Колегія суддів звертається до постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), де Велика Палата Верховного Суду конкретизувала визначення подібності правовідносин, згідно з яким на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.
Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами частини першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У справі №758/16162/19 предметом позову (з урахуванням відмови позивачем від частини позовних вимог) було стягнення у солідарному порядку суми боргу за договором позики в розмірі 1   175   000,00 грн простроченої заборгованості за основним боргом, 194 438,36 грн 20% річних за користування чужими коштами, 4 288 750 грн - пеня на прострочену заборгованість, 54 178,77 грн - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.
Рішенням місцевого суду позовні вимоги задоволено: стягнуто 1   175   000,00 грн простроченої заборгованості за основним боргом, 194 438,36 грн процентів  за користування чужими коштами, 4 288 750 грн пені на прострочену заборгованість, 54   178,77 грн - 3% річних за прострочення грошового зобов`язання 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, як позичальник, належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з нього на користь позикодавця. Розмір зазначеної заборгованості відповідає умовам договору та вимогам закону, а саме статтям 625, 1048, 1050 ЦК України. При цьому, пеню та суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України суд першої інстанції обчислив за період з 31.05.2018 до 12.12.2019. 
Постановою апеляційного суду апеляційну скаргу задоволено частково. Скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення 1 4 288 750 грн пені, а також у частині стягнення судового збору, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Скасовуючи рішення першої інстанції суду в частині стягнення з позичальника пені та судового збору, апеляційний суд виходив із того, що підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору позики від 01.08.2017 № 1/17, яка нарахована позикодавцем після настання строку платежу (повернення позики) - 30 травня 2018 року, немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, розмір судового збору, який стягнуто судом першої інстанції на користь позивача, підлягає пропорційному зменшенню. 
Верховний Суд постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з 1 4 288 750 грн пені залишив без змін. У постанові від 26.02.2025, зокрема, зазначив таке:
"У справі, яка переглядається, судом установлено, що позивач просив стягнути з відповідача пеню за невиконання умов договору позики та додаткового договору до нього від 01 серпня 2017 року. Умовами договору позики, укладеного 01 серпня 2017 року між       (позикодавцем) та (позичальником), передбачено зобов`язання повернути позикодавцю борг до 30 травня 2018 року, а пеня нарахована позивачем після настання строку повернення позики.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору позики та додаткового договору до нього від 01 серпня 2017 року, яка нарахована позикодавцем після настання строку платежу (повернення позики) - 30 травня 2018 року, немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання". 
У справі №754/14103/17 предметом позову було стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 740 092,50, відсотки за користування позикою у розмірі 59 207, 40 грн та 6   845 860,25 грн пені.
Рішення місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає 740 092,50 грн, а суму пені позивач визначив у розмірі 6 845 860,25 грн. Враховуючи той факт, що розмір пені перевищує розмір заборгованості, діючи у відповідності до принципу пропорційності, суди вважали за доцільне зменшити розмір пені до суми основної заборгованості, тобто до суми 740 092,50 грн.
Під час касаційного перегляду Верховний Суд, скасовуючи судові рішення в частині стягнення пені у розмірі 740 092,50 грн та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення суми пені, у постанові від 02.07.2025, зокрема, зазначив таке:
"У справі, яка переглядається, судом установлено, що позивач просив стягнути з відповідача пеню за невиконання умов договору позики та додаткового договору до нього від 01 серпня 2017 року. Умовами договору позики, укладеного 01 серпня 2017 року між  (позикодавцем) та (позичальником), передбачено зобов`язання повернути позикодавцю борг до 30 травня 2018 року, а пеня нарахована позивачем після настання строку повернення позики. Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору позики та додаткового договору до нього від 01 серпня 2017 року, яка нарахована позикодавцем після настання строку платежу (повернення позики) - 30 травня 2018 року, немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17, провадження № 61-12636св21; від 02 серпня 2023 року у справі № 758/13264/19, провадження № 61-42св22. Наведена судова практика Верховного Суду щодо порядку обчислення пені є незмінною.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.03.2025 у справі № 463/3981/22 зроблено висновок, що:
у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З аналізу наведених постанов Верховного Суду вбачається, що сторони кредитного договору можуть встановити проценти за неправомірне користування грошовими коштами, іншими словами у випадку неповернення грошових коштів, у визначений кредитним договором строк, такі проценти можуть нараховуватись й після спливу визначеного кредитним договором строку згідно зі статтею 625 ЦК України";
"У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач просив стягнути з відповідача пеню за невиконання умов договору позики від 13 лютого 2015 року, умовами якого передбачено зобов`язання відповідача повернути позикодавцю борг до 13 квітня 2015 року. Пеня нарахована позивачем після настання строку повернення позики до моменту звернення до суду станом на 25 жовтня 2017 року за 925 календарних днів. 
Суди не врахували, що підстав для стягнення з позичальника пені за невиконання умов договору, яка нарахована позикодавцем після настання строку платежу (повернення позики), немає, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, позивач не заявляв.
Тому судові рішення в частині стягнення пені належить скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у її стягненні".
Тобто, в означених вище справах №758/16162/19, №754/14103/17 перед судом ставилося питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення пені нарахованої після настання строку повернення позики/кредиту встановленого у договорі, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України на суму основної заборгованості та заборгованості зі сплати процентів.
Як свідчить зміст постанов Верховного Суду у вказаних справах, Суд дійшов висновків, про відсутність правових підстав для нарахування, зокрема, передбаченої договором пені за невиконання умов договору, яка нарахована після настання строку позики, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позикодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.
Верховний Суд має намір відступити від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 02.07.2025 у справі №754/14103/17 та від 26.02.2025 у справі №758/16162/19, з огляду на таке.
Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас за змістом частини першої статті 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. 
Отже враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.
Встановивши обставини того, що позичальник порушив взяті на себе за кредитним договором зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, визнавши доведеними ці обставини, застосовуються приписи статей 546, 549 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що за змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2023 у справі № 489/192/17).
Отже, наявні різні підходи щодо застосування Касаційним цивільним судом норм права, стосовно наявності/відсутності підстав для стягнення передбаченої договором пені після настання строку повернення кредиту/позики визначеного у договорі чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а саме частини першої статті 1050 ЦК України та параграфу 2 глави 49 ЦК України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року у справі "Парафія греко-католицької церкви міста Люпені проти Румунії" (Lupeni greek catholic parish and others v. Romania), заява  № 76943/11).
Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року у справі "Веренцов проти України", заява № 20372/11; рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року у справі "Дель Ріо Прада проти Іспанії" (Del Rio Prada v. Spain), заява № 42750/09).
Єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників справи.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права, у тому числі відповідно до європейських стандартів, та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд (статті 2, 7 вказаного Закону).
Водночас, за змістом частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду яка, у визначених законом випадках, здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (стаття 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правового висновку щодо застосування частини першої статті 1050 ЦК України у частині відсутності у кредитодавця/позикодавця правових підстав нараховувати передбачену договором пеню після настання строку повернення кредиту/позики визначеного у договорі, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України викладеного у постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 02.07.2025 у справі №754/14103/17 та від 26.02.25 у справі №758/16162/19.
Ураховуючи наведене, справа №914/140/24 разом із касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись статтями 233 - 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Справу №914/140/24 разом із касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прайм Альянс" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                І. Булгакова

Суддя                                                                                                                Ю. Власов

Суддя                                                                                                               Т. Малашенкова