УХВАЛА

10 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 344/6294/18
провадження № 61-813ск26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою 
ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телестудія «Служба інформації» про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
1. У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телестудія «Служба інформації» (далі - ТОВ «Телестудія «Служба інформації») із позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 18:30 у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_3» на телеканалі НТН громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також журналістами телеканалу повідомлено недостовірні, неправдиві відомості, які не відповідають дійсності щодо нього, як власника ресторану-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
2. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 
від 10 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ТОВ «Телестудія «Служба інформації» про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди - відмовлено.
3. Постановою від 28 жовтня 2025 року Івано-Франківський апеляційний суд рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди скасував, провадження в цій частині закрив. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.
4. 14 січня 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає поверненню, з огляду на таке.
6. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
7. Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
8. Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
9. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
10. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
11. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
12. Крім того аналіз положень статті 389 ЦПК України свідчить, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі зазначається норма (норми) права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
13. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України, особа, яка подає скаргу має враховувати, що частина перша статті 411 ЦПК України в чинній редакції містить сім, а частина третя цієї статті - чотири, окремих пункти в яких викладено підстави для скасування судового рішення.
14. Отже, у разі посилання на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження, заявник має конкретизувати, які саме випадки передбачені відповідними пунктами частин першої та/або третьої 
статті 411 ЦПК України наявні, на його думку, для скасування судових рішень та обґрунтувати свої доводи.
15. Особа, яка подає касаційну скаргу, має чітко визначити та обґрунтувати одну чи декілька (якщо вони не є взаємовиключними) підстав касаційного оскарження передбачених процесуальним законом (частиною другою статті 389 ЦПК України).
16. Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 посилається як на підставу касаційного оскарження на неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32221/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 757/49263/15-ц.
17. Водночас, за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Верховного Суду у справах за № 761/32221/16-ц та 
№ 757/49263/15-ц із зазначеними заявником у касаційній скарзі датами постановлення - відсутні.
18. Тож хоча текст касаційної скарги і містить формальне посилання на неврахування судами висновків Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 
389 ЦПК України), однак ОСОБА_1 зазначив неіснуючі постанови Верховного Суду.
19. Наведене не може бути оцінене Верховним Судом як таке, що відповідає підставі, визначеній пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
20. Отже формальне посилання на неврахування судами висновків Верховного Суду, суд касаційної інстанції не вважає виконанням обов`язкових вимог процесуального закону, визначених пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, щодо зазначення у касаційній скарзі підстави (підстав), на якій (яких) така скарга подається.
21. Оскільки особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог 
ЦПК України щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, 
тому на підставі пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає поверненню.
22. Суд звертає увагу, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (рішення ЄСПЛ в справах «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» 
від 19 грудня 1997 року).
23. Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції переглядаючи у касаційному порядку судові рішення перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
24. Враховуючи, що у касаційній скарзі не викладені передбачені чинним 
ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
25. Оскільки касаційна скарга підлягає поверненню заявнику, то заява про поновлення строку на касаційне оскарження не вирішується.
26. Касаційний суд звертає увагу, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша 
статті 44 ЦПК України).
27. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої 
статті 44 ЦПК України).
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телестудія «Служба інформації» про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, які подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак