УХВАЛА

29 січня 2026 року
м. Київ

справа № 935/2232/19
провадження № 61-738ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., розглянув клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до Територіальної громади міста Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі (провадження № 61-12806ск20).
Ухвалою від 06 жовтня 2022 року Верховний Суд відмовив у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі (провадження № 61-9535ск22).
Ухвалами Верховного Суду від 15 березня, від 17 квітня, від 16 травня та від 18 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику (провадження 
№ 61-18205во23, № 61-5374во24, № 61-6831во24, № 61-8573во24).
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі повернуто заявникові. Дії заявника визнано зловживанням процесуальними правами (провадження 
№ 61-9657во24).
Ухвалами Верховного Суду від 15 серпня, 21 листопада та 24 грудня 2024 року, від 27 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у цій справі залишено без розгляду та повернуто заявникові. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 908,40 грн, а надалі по 3 028,00 грн (провадження № 61-11513во24, № 61-15349во24, № 61-16907во24, № 61-1007во25).
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2020 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, а також скасування ухвал Верховного Суду про накладення штрафу повернуто заявнику (провадження № 61-2655во25).
Ухвалами Верховного Суду від 07 березня, 25 березня, 25 квітня, 22 травня, 17 червня, 21 липня, 18 серпня, 17 вересня 2025 року, 22 жовтня 2025 року та від 19 листопада 2025 року заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами повернуто заявникові (провадження № 61-2655во25, № 61-3701во25, № 61-5019во25, № 61-6394во25, № 61-7252во25, № 61-9170во25, № 61-10326во25, № 61-11696во25, № 61-12934во25, № 61-14256во25).
Ухвалами Верховного Суду від 15 квітня, 27 травня 10 липня 2025 року та від 03 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі (провадження № 61-4608ск25, № 61-5859ск25, № 61-8203ск25, № 61-12904ск25).
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2025 року визнано подання клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі зловживанням процесуальними правами та повернуто особі, яка його подала. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штраф у розмірі 9 084,00 грн (провадження № 61-14253ск25).
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі (провадження 61-15372ск25).
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року визнано подання заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 листопада 2025 року за виключними обставинами та скасування ухвал Верховного Суду від 15 серпня 2024 року, від 21 листопада 2024 року, від 27 січня 2025 року у цій справі - зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим повернено це клопотання особі, яка його подала. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету України штраф у розмірі 9 084,00 грн (провадження № 61-15282во25).
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року визнано подання клопотання  ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 у цій справі - зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим повернуто це клопотання особі, яка його подала. Стягнено з ОСОБА_1 штраф у розмірі 9 084,00 грн.
14 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову за правилами окремого провадження для захисту права інтелектуальної власності та збереження доказів, зобов`язання банк розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю щодо юридичних та фізичних осіб. Просив Верховний Суд притягнути винних осіб до відповідальності. 
Відповідно до частини першої статті 36, пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції.
Згідно статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції діє в порядку та в межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України, відповідно до положень якої на відміну від положень глави 10 розділу I та глави 1 розділу V ЦПК України не передбачено забезпечення позову на стадії касаційного провадження.
Аналіз змісту клопотання ОСОБА_1 від 14 січня 2026 року про вжиття заходів забезпечення позову свідчить, що воно є тотожним попереднім аналогічним зверненням у цій же справі, подання яких ухвалами Верховного Суду неодноразово визнано зловживанням процесуальними правами, повернуто відповідні клопотання заявнику.
ОСОБА_1 щоразу після повернення направляє це клопотання до Верховного Суду повторно, незважаючи на неодноразові роз`яснення суду щодо неможливості його вирішення по суті, визнання таких дій зловживанням процесуальними правами, відсутності у провадженні Верховного Суду цієї справи, в межах якої заявник просить забезпечити позов та вчинити інші процесуальні дії.
Враховуючи те, що Верховний Суд неодноразово роз`яснював заявнику положення статті 44 ЦПК України та аналогічні дії щодо подання клопотання про вжиття заходів забезпечення позову визнавав зловживанням процесуальними правами, накладав штрафи, касаційний суд визнає десяте подання вказаного клопотання у цій справі зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим повертає це клопотання особі, яка його подала.
Верховний Суд вчергове роз`яснює заявнику, що відповідно до частини другої статті 148 ЦПК України у випадку повторного зловживання процесуальними правами суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу штраф у сумі до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ураховуючи викладене, у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтею 149, 400 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Визнати подання ОСОБА_1 клопотання від 14 січня 2026 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 935/2232/19 зловживанням процесуальними правами, у зв`язку з чим повернути це клопотання особі, яка його подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков