УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2026 року
м. Київ
справа № 592/3176/19
провадження № 51-4153 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої  ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року,
встановив:
Ковпаківський районний суд м. Суми вироком від 05 грудня 2022 року  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за:
- ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією власного майна, окрім житла;
- ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно призначив покарання ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією власного майна, окрім житла.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнана винуватою у тому, що вона  23 липня 2018 року домовилася за гроші в сумі 160 грн із водієм служби таксі про передачу ним посилки ув`язненому ОСОБА_6 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по проїзду Гайовому, 19 у м. Суми, у якій, крім продуктів харчування, знаходився поліетиленовий згорток з опієм ацетильованим, який ОСОБА_4 незаконно придбала та зберігала з метою збуту. Цього дня у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_6 працівники ізолятору виявили поліетиленовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, масою в перерахунку на суху речовину 0,857 г.
01 серпня 2018 року близько 11 год 20 хв ОСОБА_4 у магазині «Сам маркет» по вул. Харківська, 9 в м. Суми передала водію таксі посилку для ув`язненого ОСОБА_7 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», в якій, окрім іншого, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб. Цього дня у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_7 працівники ізолятору виявили особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,9870 г.
13 вересня 2018 року близько 11 год. 30 хв. поблизу будинку № 90 по вул. Роменській у м. Суми ОСОБА_4 передала через раніше знайомого ОСОБА_8 для ув`язненого ОСОБА_9 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» посилку, де, крім іншого, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб. Цього дня у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_9 працівники ізолятору виявили особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,453 гр.
18 вересня 2018 року ОСОБА_4 передала водію таксі поліетиленовий пакет для передачі ув`язненому ОСОБА_10 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», де крім іншого знаходився наркотичний засіб. Цього дня у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_10 працівники ізолятору виявили наркотичний засіб метадон, маса якого у кристалічній речовині становить 0,0955 г.
24 січня 2019 року ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_1 незаконно виготовила близько 3 мл наркотичного засобу опію ацетильованого, який вжила ін`єкційним шляхом. У період часу 12 год. 39 хв до 13 год. 05 хв. 24.01.2019 на підставі ухвали слідчого судді поліцейські провели обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого виявили особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат з макової соломи, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 0,860 г, а також особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 0,032 г.
09 квітня 2022 року, у період дії воєнного стану, ОСОБА_4 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-900» в м. Суми по пр. М. Лушпи, буд. 45/1 таємно викрала майно на загальну суму 1112 грн.
10 квітня 2022 року ОСОБА_4 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-902» в м. Суми по вул. Кооперативна, буд. 1 таємно викрала майно на загальну суму 795,06 грн.
08 травня 2022 року близько 13 год 56 хв і 16 год. 34 хв. ОСОБА_4 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-909» в м. Суми по пр. Т. Шевченка, буд. 24 таємно викрала майно на загальну суму 1992,42 грн та 839 грн відповідно.
22 травня 2022 року ОСОБА_4 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-909» в м. Суми по пр. Т. Шевченка, буд. 24 таємно викрала майно на загальну суму 1 548,80 грн, та цього ж дня з приміщення ТОВ «РУШ» «Єва-906» в м. Суми по вул. Засумська, буд. 1 таємно викрала майно на загальну суму 1701,34 грн.
30 травня 2022 року близько 16 год 40 хв, 17 год. 10 хв і 17 год 20 хв ОСОБА_4 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-952» в м. Суми по вул. Горького, буд. 41 таємно викрала майно на загальну суму 176,23 грн, 288,59 грн та 473,19 грн відповідно.
Сумськийапеляційний суд ухвалою від 15 вересня 2025 року скасував вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК. Кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК закрив на підставі ст. 5 КК, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Кримінальне провадження за ч. 2 ст. 309 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.
Постановив вважати засудженою ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК до призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією власного майна, окрім житла. В іншій частині вирок суду залишив без змін.
У своїй касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає про те, що:
- в поданій апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_11 вказано, що обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала; в скоєному щиро розкаялась; активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень; не затягувала розгляд справи; співпрацювала зі слідством; має характеристику, відповідно до якої вона характеризується посередньо;
- призначене обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, крім житла не відповідає особі обвинуваченої, і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Висновок судів щодо призначення саме такої міри покарання не мотивований;
- при призначенні покарання не враховано висновок судово-психіатричного експерта № 626 від 13 грудня 2018 року та № 185 від 04 липня 2022 року;
- судами попередніх інстанцій не застосовано положення, передбачені ст. 69 КК;
- призначене апеляційним судом покарання ОСОБА_4 перевищує дві третини максимальних строків, передбачених санкцією ч. 2 ст. 307 КК, у зв`язку з чим у даному випадку судом апеляційної інстанції порушено положення ст.69-1 КК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, встановлених та перевірених місцевим судом, та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК є нетяжкими та тяжкими злочинами, особу винної, яка вину визнала повністю, в скоєному щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується посередньо, та врахувавши висновки судово-психіатричного експерта № 626 від 13 грудня 2018 року та № 185 від 04 липня 2022 року, визнав зазначені обставини такими, що пом`якшують її покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд не встановив.
З урахуванням наведеного місцевий суд призначив ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі, застосувавши до обвинуваченої ч.1 ст. 70 КК, остаточно призначивши покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією власного майна крім житла. 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 , під час розгляду якого суд належним чином перевірив й спростував доводи поданої апеляційної скарги сторони захисту. 
Так, захисник в апеляційній скарзі не погоджувався з вироком суду першої інстанції у зв`язку з призначенням обвинуваченій суворого покарання і вказував на те, що місцевий суд, з урахуванням характеризуючих даних його підзахисної, повинен був призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.
Апеляційний суд, перевіривши зазначені доводи апеляційної скарги захисника, обґрунтовано зазначив, що колегією суддів не встановлено будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки відсутні підстави вважати, що ці обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що давало б підстави для застосування положень, передбачених ч. 1 ст. 69 КК.
З огляду на тяжкість вчинених злочинів, обставини справи, які були враховані судами попередніх інстанцій, такі висновки судів першої та апеляційної інстанції є належним чином обґрунтованими та мотивованими.
Разом з цим, заявляючи вимогу про призначення покарання ОСОБА_4 на строк 4 роки (нижче від найнижчої межі), захисник не наводить обґрунтування, яким чином зазначені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь вчинення засудженою кримінального правопорушення, та не просить застосувати положення, передбачені ч. 1 ст. 69 КК.
Приймаючи до уваги вищезазначене, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги в цій частині та призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, як про це зазначено у касаційній скарзі.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 щодо порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 69-1 КК, Суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 69-1 КК за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як убачається з положень ч. 2 ст. 307 КК, санкцією вказаної норми КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. 
З огляду на положення КПК, дві третини максимального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 307 КК - це 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, судами попередній інстанцій ОСОБА_4 було призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією власного майна, окрім житла, тобто призначене покарання ОСОБА_4 за розміром є меншим ніж дві третини передбаченого зазначеною статтею КК максимального строку, а отже Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги захисника про наявність підстав для застосування положень ст. 69-1 КК. 
Так, відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Тобто таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається покарання, яке хоч не виходить за межі санкції, однак є явно несправедливим за видом та розміром через суворість. 
Проте захисник, посилаючись на суворість призначеного покарання, належним чином не навела обґрунтувань про те, у зв`язку з чим вона дійшла до такого висновку, з огляду на те, що суди попередніх інстанцій, в тому числі з урахуванням даних про особу, на які захисник посилається в поданій скарзі, призначили мінімальне покарання за санкцією, передбаченою ч. 2 ст. 307 КК.
Приймаючи до уваги вищезазначене, Суд вважає, що призначене  ОСОБА_4 покарання як за своїм видом, так і розміром не може бути визнане явно несправедливим унаслідок суворості та слугувати підставою для зміни судових рішень попередніх інстанцій, оскільки з урахуванням обставин, наведених у вироку та ухвалі апеляційного суду, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень статей 50, 65 КК.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи процесуального права, та свідчили б про невідповідність призначеного покарання, що були б підставами для зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сумивід 05 грудня 2022 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3