УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 січня 2026 року
м. Київ
справа № 991/8417/25
провадження № 51 - 4769 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги, 
встановив:
Вироком Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 14 серпня 2025 року між прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури та підозрюваним ОСОБА_6 за участі його захисника ОСОБА_7 , з урахуванням внесених змін від 25 серпня 2025 року, у межах кримінального провадження № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК), ч. 1 ст. 255 КК (у редакції Закону України №2341-ІІІ від 05 квітня 2001 року) та призначено йому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 3 роки, без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 12 лютого 2024 року по 11 лютого 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Згідно із ч. 2 ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та на підставі ст. 76 КК покладено на нього ряд обов`язків.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту майна.
Не погодившись із вказаним вироком, адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року повернуто, зокрема, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга, у якій адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що адвокат вказує на те, що вирок Вищого антикорупційного суду від 03 вересня 2025 року, постановлений у кримінальному провадженні № 52025000000000455 від 14 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , безпосередньо зачіпає права та законні інтереси ОСОБА_5 як стягувача грошових коштів. 
У зв`язку з наведеним, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, скаржник вважає, що Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду дійшла передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність у неї процесуального права на подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_5 на зазначений вирок. Унаслідок цього апеляційну скаргу було безпідставно повернуто без розгляду по суті, що призвело до обмеження права підзахисного на апеляційне оскарження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального кодексу України (далі-КПК), суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Що стосується доводів касаційної скарги в частині оскарження ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 слід зазначити таке.
Так, згідно з приписами ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 394 КПК встановлено підстави оскарження вироку суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості та вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися з апеляційною скаргою на вказаний вирок.
Водночас, виходячи зі змісту Конституції України, а також положень ст.ст. 7, 24, 394 КПК у системному зв`язку, особа, яка не була учасником кримінального провадження, має право на оскарження вироку на підставі угоди за умови, що такий вирок стосується її прав, свобод або інтересів. 
Такий підхід закріплений у постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15.
У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19) сформульовано правовий висновок, згідно з яким, під час вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою іншої особи (зокрема, захисника або представника іншої особи), поданою на вирок на підставі угоди, суд має переконатися, що у тексті вироку містяться дані, які прямо вказують на таку особу, або встановлено обставини, що дозволяють суду з упевненістю її ідентифікувати. Крім того, вирок має безпосередньо стосуватися прав, свобод чи інтересів такої особи.
При цьому, посилання на те, що вирок стосується прав або інтересів іншої особи, має бути належним чином обґрунтовано з урахуванням змісту відповідного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має на це права.
Як убачається з матеріалів касаційної скарги, адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на вирок Вищого антикорупційного суду від 14 серпня 2025 року. Ухвалою судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року зазначену скаргу повернуто на підставі того, що її подано особою, яка не має на це права.
При цьому апеляційний суд зазначив, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_5 , зводяться до необхідності вирішення питання щодо повернення ОСОБА_6 . ОСОБА_5 грошових коштів, отриманих на підставі договорів позики. Водночас зазначене питання не є предметом судового розгляду під час затвердження угоди про визнання винуватості та має вирішуватися в іншому порядку, встановленому законом. 
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги та, ухвалюючи відповідне рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції підстав для задоволення касаційної скарги адвоката не вбачає та вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу судді Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2025 року про повернення апеляційної скарги. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3