УХВАЛА
Іменем України
02 лютого 2026 року 
м. Київ
справа № 752/24914/24
провадження № 61-635ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2026 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором 
у розмірі 353 422,86 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором від 14 липня 2021 року № CL-324331 в загальній сумі 327 271,42 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся 
з апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 22 травня 2025 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Заявнику запропоновано надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та докази сплати судового збору. Роз`яснено заявнику наслідки невиконання вимог ухвали.
29 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору, та заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року в справі за позовом АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
14 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 січня 2026 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» судові рішення 
є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване судове рішення постановлено 22 травня 2025 року. Копію зазначеного рішення ОСОБА_1 отримав 22 травня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.
23 червня 2025 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року продовжено 
ОСОБА_1 строк на усунення недоліків.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
від 22 травня 2025 року визнано неподаною та повернено особі, яка її подала.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року супровідним листом було направлено ОСОБА_1 та доставлено 09 жовтня 2025 року.
02 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року.
Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року в справі № 911/3513/16 зазначив, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Встановивши, що ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 
2025 року ОСОБА_1 отримав 09 жовтня 2025 року, повторно звернувся з апеляційною скаргою 02 грудня 2025 року, наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду є неповажними, заявник не підтвердив належними доказами наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження та мотивованих підстав для поновлення цього строку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності та зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 13 січня 2026 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська