ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/11935/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок Вуд»
на ухвалу Господарського суду міста Києва
у складі судді Мудрого С. М.,
від 29 вересня 2025 року
та постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Алданової С. О., Євсікова О. О., Корсака В. А.
від 24 листопада 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок Вуд»
до: 1) Державної служби геології та надр України,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Фудз»
про визнання права; визнання незаконними дії, бездіяльності; визнання незаконним та скасування наказу; визнання недійсними протоколу, договору, дозволу та угоди, 

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок Вуд» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Фудз» про:
1) визнання права Товариство з обмеженою відповідальністю «Крок Вуд» на видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища Закарпатської області (свердловина 4);
2) визнання незаконними дій Державної служби геології та надр України щодо повернення листом № 4046/01/11-20 від 10 березня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" заяви з додатками щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища від 27 січня 2020 року, одержаної Держгеонадрами 04 лютого 2020 року (вх. № 3233/02/11-20);
3) визнання незаконною бездіяльності Державної служби геології та надр України щодо нездійснення розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" від 27 січня 2020 року, одержаної Держгеонадрами 04 лютого 2020 року (вх. № 3233/02/11-20), з додатками про отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища та неприйняття Державною службою геології та надр України в передбаченому законом порядку рішення про надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" або про відмову у наданні Товариству з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1";
4) визнання незаконним та скасування наказу Державної служби геології та надр України від 03 червня 2021 року № 419 "Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон шляхом електронних торгів" у частині, що стосується родовища "Свалява-1" (свердловина № 4);
5) визнання недійсним протоколу електронного аукціону № SUE001-UA-20210603-40723 від 30 серпня 2021 року, яким переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз" із заявленою ціною реалізації лоту 9 500 000,00 грн (без ПДВ);
6) визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування підземних мінеральних лікувально-столових вод родовища "Свалява-1" (свердловина № 4), що знаходиться в Мукачівському районі Закарпатської області, № 4/11-21 від 24 вересня 2021 року, укладеного між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз";
7) визнання недійсним виданого Державною службою геології та надр України дозвілу на користування надрами № 6585 від 05 листопада 2021 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз" права на видобування корисних копалин: підземних мінеральних лікувально-столових вод, придатних для розливу в пляшки та використання у лікувальній практиці, строком на 20 років, на ділянці надр родовища "Свалява-1" (свердловина № 4), що знаходиться у місті Свалява Мукачівського району Закарпатської області (географічні координати: за системою координат WGS - ПнШ 48033'09,900'', СхД 22059' 40,100'', за системою координат Pulkovo42 - ПнШ 48033' 11,242'', СхД 22059'46,469'');
8) визнання недійсною угоди про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин № 6585 від 05 листопада 2021 року, укладеної між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач-1 (Державна служба геології та надр України) допустив порушення Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" при розгляді заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" про отримання спеціального дозволу на користування надрами, внаслідок чого останнє було позбавлене права на здійснення господарської діяльності з видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища.
2. Короткий зміст оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 29 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2025 року, повернув позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" разом з доданими документами заявнику на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України з огляду на порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог. 
За висновком судів попередніх інстанцій позовні вимоги №№ 1 - 4, що стосуються оскарження дії, бездіяльності та рішення Державної служби геології та надр України, тобто здійснення останньою управлінських владних функцій, що є сферою публічно-правових відносин, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а позовні вимоги №№ 5 - 8 - за правилами господарського судочинства і заявлені позовні вимоги не можуть бути роз`єднані з виділенням їх у самостійне провадження.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2025 року, а справу повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" (вирішення питання відкриття провадження).
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на абзац 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій порушили та неправильно застосували:
- статтю 20 Господарського процесуального кодексу України, дійшли помилкового висновку про належність позовних вимог №№ 1 - 4 до адміністративної юрисдикції;
- частину четверту статті 173 Господарського процесуального кодексу України, дійшли помилкового висновку про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, залишили поза увагою те, що основною метою поданого позову є захист та відновлення порушених прав позивача на користування надрами, його майнових прав та відновлення порушеного приватноправового інтересу, усі заявлені вимоги є взаємозалежними та об`єднані спільною метою захисту, розділення цих вимог на адміністративне та господарське провадження створить ризик ухвалення суперечливих рішень та зробить судовий захист неефективним;
- не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми процесуального права, викладені у постановах від 19 жовтня 2021 року у справі № 922/3322/20 та від 01 листопада 2022 року у справі № 910/7853/21, а також висновків, викладених в ухвалі від 17 вересня 2025 року у справі № 910/5676/24 та у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 909/1055/23.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач-1 у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення у цій справі є законними та обґрунтованими, ухвалені судами попередніх інстанцій на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, а касаційна скарга є необґрунтованою. За твердженням відповідача-1 спірні правовідносини між ним та позивачем є публічно-правовими; за вимогою про визнання недійсним спеціального дозволу дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії Держгеонадр, що виключає відношення зазначеної позовної вимоги до юрисдикції господарського суду, спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відповідач-2 відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надав. 
Позиція Верховного Суду
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, обговоривши наведені позивачем доводи та підстави касаційного оскарження судових рішень, а також доводи відповідача-1, викладені у відзиві на касаційну скаргу, дослідивши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову (пункти 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).
Правила об`єднання позовних вимог визначені у статті 173 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою та шостою якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Отже, за змістом наведених норм процесуального права порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги: (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна. Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у частині першій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій та п`ятій вказаної статті (об`єднані вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, щодо об`єднаних вимог законом визначена виключна підсудність різним судам).
Саме встановлення господарським судом наведених обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
У той же час аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України та розглянути кожну із заявлених вимог окремо.
Отже, суд з урахуванням конкретних обставин має право застосувати приписи частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення. Проте, у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 902/434/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 908/420/20, від 28 березня 2023 року у справі № 910/4501/22. 
Як встановили суди попередніх інстанцій позивач як на підстави заявлених ним вимог послався на порушення відповідачем-1 законодавчо встановленої процедури розгляду його заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами від 27 січня 2020 року. Зокрема позивач послався на те, що відповідач-1 - Державна служба геології та надр України при поверненні заяви позивача про отримання спеціального дозволу на користування надрами від 27 січня 2020 року діяла неправомірно, допустила порушення абзацу 18 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 20211 року № 615 (далі по тексту - Порядок № 615), а також безпідставно не здійснила розгляд цієї заяви з прийняттям відповідного рішення (про надання спеціального дозволу на користування надрами або про відмову у надання такого дозволу), чим допустила незаконну бездіяльність. Також позивач послався на те, що у нього в силу частини шостої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виникло право на видобування корисних копалин (мінеральної води) на родовищі «Свалява 1», оскільки відповідач-1 порушив встановлений абзацом 18 пункту 8 Порядку № 615 строк на повернення заяви позивача про отримання спеціального дозволу на користування надрами від 27 січня 2020 року, не видав позивачу дозвіл на користування надрами, не прийняв рішення про відмову у його видачі у встановлений законом строк. За твердженням позивача за таких обставин дія (рішення) відповідача-1 щодо видачі наказу від 03 червня 2021 року № 419 «Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон шляхом електронних торгів», зокрема в частині, що стосується родовища «Свалява-1» (свердловина № 4), була протиправною. Внаслідок зазначених протиправних дій та бездіяльності відповідача-1 позивач був позбавлений права на користування надрами. 
Як наслідок оскарження зазначених протиправних дій / бездіяльності відповідача-1 позивач оспорює до суду і результати проведеного електронного аукціону щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами - родовища «Свалява-1» (свердловина № 4). При цьому, позивач не оскаржує порядок організації та проведення електронного аукціону, оформленого протоколом від 30 серпня 2021 року № SUE001-UА-20210603-40723, за яким переможцем аукціону визначене Товариство з обмеженою відповідальністю «Аква Фудз».
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. 
Підвідомчість господарських справ установлена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Отже, до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує її права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункти 5.7., 5.8.), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 17 червня 2020 року у справі № 826/10249/18 (пункти 18, 19), необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15).
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян є завданням Кодексу України про надра, про що вказано у його статті 2.
Відповідно до статті 4 Кодексу України про надра вони є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.
Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами (ч. 2 ст. 24 Кодексу України про надра).
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1174, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 цього Положення Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами).
Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами регулює питання надання спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, поновлення дії, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін.
Дозволи надаються Держгеонадра переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених пунктом 8 цього Порядку, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком.
Врахувавши зазначені положення чинного законодавства, а також заявлені позивачем позовні вимоги та наведені в їх обґрунтування зазначені вище підстави позову, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що позивач у межах поданого ним позову безпосередньо оскаржує дії, бездіяльність та рішення Державної служби геології та надр України по-перше, в рамках процедури розгляду службою заяви позивача про видачу спецдозволу на користування надрами від 27 січня 2020 року, а по-друге в межах прийняття відповідачем-1 наказу від 03 червня 2021 року № 419 «Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон шляхом електронних торгів», зокрема в частині, що стосується родовища «Свалява-1» (свердловина № 4), та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані позивачем дії, бездіяльність та рішення відповідача-1 стосуються здійснення Державною службою геології та надр України управлінських владних функцій, тобто які виникли у сфері публічно-правових відносин.
При цьому, суд апеляційної інстанції встановив та обґрунтовано врахував ті обставини, що у позивача на момент виникнення спору та звернення до господарського суду з відповідним позовом відсутній чинний спеціальний дозвіл на користування надрами, а строк дії виданого йому спеціального дозволу на користування надрами від 05 жовтня 2014 року, реєстраційний номер 4588, зокрема родовищем «Свалява 1» (свердловини №№ 1, 2, 3, 4, 5), закінчився 31 грудня 2016 року. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 819/829/17, підтриманого постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 922/3322/20, орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) є суб`єктом владних повноважень, а спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру належать до юрисдикції адміністративних судів. Проте після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.
З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги №№ 1 - 4, що стосуються оскарження дії, бездіяльності та рішення Державної служби геології та надр України, тобто здійснення останньою управлінських владних функцій, що є сферою публічно-правових відносин, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а позовні вимоги №№ 5 - 8, що стосуються оскарження результатів проведеного електронного аукціону, - за правилами господарського судочинства.
У зв`язку з наведеним суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що позивач при поданні позову порушив правила статті 173 Господарського процесуального кодексу України щодо об`єднання позовних вимог, оскільки об`єднав в одне провадження вимоги, які підпадають під заборону, прямо визначену в частині четвертій статті 173 Господарського процесуального кодексу України, а саме: заявлені позивачем об`єднані вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства: адміністративного та господарського і не можуть бути роз`єднані з виділенням їх у самостійне провадження.
Враховуючи викладене, Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано повернули позовну заяву на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами попередніх інстанції статтю 20 та частини четвертої статті 173 Господарського процесуального кодексу України не знайшли свого підтвердження при перегляді цієї справи судом касаційної інстанції.
Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 жовтня 2021 року у справі № 922/3322/20 та від 01 листопада 2022 року у справі № 910/7853/21, від 24 жовтня 2024 року у справі № 909/1055/23, а також в ухвалі від 17 вересня 2025 року у справі № 910/5676/24, оскільки у зазначених справах позивачі у межах заявлених ними позовних вимог не оскаржували дії, бездіяльність Державної служби геології та надр України, вчинені/не вчинені до проведення аукціонів з продажу спеціального дозволу на користування надрами та укладення за результатами проведених аукціонів відповідних договорів. Питання порушення позивачами правил об`єднання позовних вимог не було предметом вирішення судами у межах цих справ. 
Отже, наведені позивачем доводи та визначені ним підстави касаційного оскарження судових рішень у цій справі не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.
7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на те, що наведені у касаційній скарзі доводи позивача про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2025 року та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2025 року у справі № 910/11935/25 та залишає касаційну скаргу позивача без задоволення.
8. Судові витрати.
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок Вуд» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29 вересня 2025 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2025 року у справі № 910/11935/25 залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй