ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 500/4414/19
провадження № 61-15047св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І., Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року у складі судді Смокіної Г. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Комлевої О. С., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України», ДП «АМПУ»), третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 15 травня 2019 року його звільнено з посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки за пунктом 1 статті 40 КЗпП за скороченням штату відповідно до наказу №85-ос від 15 травня 
2019 року про припинення трудового договору. Підставою звільнення є наказ № 17/14 від 05 лютого 2019 року «Про скорочення чисельності та штату служби морської безпеки». 
Позивач є членом Професійної спілки робітників морського транспорту України (ПРМТУ) та перебуває на обліку в первинній профспілковій організації Ізмаїльського порту. Між адміністрацією Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту (далі - Профком), який представляє трудові та соціально-економічні інтереси найманих працівників, на 2013 - 2015 роки укладений колективний договір, що діє та поширює свою дію на всіх працівників філії. Відповідно до положень вказаного колективного договору відповідач взяв на себе зобов`язання в частині забезпечення зайнятості найманих працівників. 
Листом за вих. № 466/14-01-08/вих./14 від 11 квітня 2019 року за підписом начальника Адміністрації Ізмаїльського морського порту Лапоног С. І. «Подання про дачу згоди на звільнення» контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки, всього 41 людина, Адміністрація ІФ ДП «АМПУ», керуючись статтею 43 КЗпП України, просило надати згоду на їх звільнення 15 травня 2019 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України за скороченням чисельності штату.
Вказаний лист свідчить, що відповідач порушив вимоги закону та колективного договору, оскільки повідомлення не є своєчасним, не містить інформації щодо об`єктивних причин звільнення працівників, строки проведення звільнення, а також заходи, спрямовані на працевлаштування працівників. 
Крім того, відповідач не виконав обов`язок щодо проведення консультацій з профспілкою про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. 
Не існувало об`єктивних причин, через які було неминуче звільнення найманих працівників загону охорони. Необхідність скорочення штату відповідач пояснював тим, що між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» був укладений договір про надання послуг з охорони від 25 січня 2019 року. Однак відповідач не врахував особливості правового регулювання діяльності морських портів та функціонування служби охорони на режимних об`єктах. Законом передбачається обов`язкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться поза межами розсуду роботодавця. 
Крім того, з ТОВ «Охоронна компанія «Альфа Безпека» був укладений договір про надання послуг з охорони № 4-В-ІЗФ-19 від 25 січня 2019 року, ціна якого становить 18 263 393,28 грн. Факт укладення такого договору ставить під сумнів економічну обґрунтованість скорочення штату працівників саме в підрозділі загону охорони морського порту служби морської безпеки, оскільки щомісячний платіж за цим договором складає 760 974, 72 грн, що значно перевищує розмір середньомісячного фонду заробітної плати всього підрозділу воєнізованої охорони. 
Зазначений договір набрав чинності з 01 січня 2019 року, тобто за 5 місяців до звільнення позивача з займаної посади, до початку процедури попередніх консультацій та отримання або неотримання згоди профспілки на скорочення. Зазначений факт свідчить про упереджене ставлення відповідача до процедури скорочення та заплановане порушення законодавства. Крім того, за умовами цього договору, відповідач сплачував кошти протягом майже шести місяців за роботи, які фактично виконував, зокрема, позивач. 
Позивач є членом Професійної спілки робітників морського транспорту України (ПРМТУ) та перебуває на обліку в первинній профспілковій організації Ізмаїльського порту (ПРМТУ). Роботодавець не звертався із поданням до профспілки, членом якої він є, тому остання не надавала згоди на звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП. Вимога про отримання попередньої письмової згоди профспілки є важливою гарантією забезпечення трудових прав працівника, оскільки роботодавець зобов`язаний до звільнення звернутись до профспілки із обґрунтованим письмовим поданням, яке розглядається профспілкою в присутності працівника. Свідоме невиконання вимог статті 43 КЗпП є істотним порушенням його прав. 
Законодавство України, що регулює трудові відносини, створює всі необхідні умови для залишення працівника на роботі, навіть у випадках скорочення штату або зміни умов праці, тощо. Відповідачем було порушено його право на переважне право залишення на роботі.
Враховуючи наведене, з урахуванням уточнень позовних вимог позивач просив:
поновити його на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту); 
стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 683 793,60 грн; 
стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Ізмаїльської філії ДП «Адміністрації морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
позивач просив поновити його на роботі з тих підстав, що йому не були запропоновані вакантні посади у інших філіях підприємства, про які зазначено у листах обласних центрів зайнятості, однак відповідачем вказані посади пропонувались або у вищевказаних філіях у інші періоди, або у інших філіях, ближчих територіально до місця проживання позивача, або у Ізмаїльській філії за місцем проживання позивача, від переведення на які позивач відмовився, що підтверджується матеріалами справи;
з огляду на названі позивачем підстави для відмови від переведення на запропоновані вакантні посади у інших філіях відповідача (віддаленість від місця проживання) та у Ізмаїльській філії (посадовий оклад нижчий за оклад контролера), суд дійшов висновку про небажання позивача обіймати запропоновані відповідачем вакантні посади як у Ізмаїльській філії, так і в інших філіях підприємства, таким чином, посилання позивача на незапропонування відповідачем усіх вакантних посад свідчить про наявність непослідовної та суперечливої поведінки позивача;
окрім того, позивач відмовився від працевлаштування в ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека», про факт чого свідчить лист ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» від 13 березня 2019 року;
позивач також не прийняв пропозиції відповідача після звільнення щодо укладення трудових договорів про працевлаштування на різні посади в різних філіях підприємства, в тому числі Ізмаїльській;
отже, позивачу надані усі можливості щодо працевлаштування в ДП «АМПУ» як до, так і після звільнення за всіма існуючими філіями (зокрема в Ізмаїльській), які він міг би обіймати за своєю кваліфікацією (спеціальністю «вчитель фізичного виховання»), які були ним проігноровані;
за поданням адміністрації порту від 11 квітня 2019 року до первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту про надання згоди на звільнення профспілковим органом прийнято рішення за № 56 від 23 квітня 2019 року про відмову у наданні згоди на звільнення 15 травня 2019 року за скороченням чисельності та штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки, в переліку яких вказаний позивач;
проте суд вважав відсутнімь обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, у зв`язку із чим відповідач на законних підставах мав право звільнити позивача без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника);
факт відсутності посади контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії відповідача після проведення процедури скорочення підтверджено витягами зі штатного розпису служби від 15 травня 2019 року, де посади зазначені як наявні, та від 16 травня 2019 року, де вказані посади відсутні. Таким чином, посилання відповідача про наявність скорочення штату контролерів на контрольно-пропускному пункті, з посади яких звільнено позивача, є обгрунтованими.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки відповідач виконав свій обов`язок стосовно працевлаштування позивача, запропонувавши йому всі вакантні посади у ДП «Адміністрація морських портів», а не лише у Ізмаїльській філії. Позивач не має бажання ані працевлаштовуватися на запропоновані йому відповідачем посади, які відповідають його професії/спеціальності, ані отримувати професійно-технічну освіту, з метою працевлаштування в інших підприємствах, організаціях, установах.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У листопаді 2024 року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди не взяли до уваги та належним чином не дослідили наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують, що у відповідача перед звільненням позивача були наявні вакантні посади, які не були запропоновані позивачу та про наявність яких замовчав відповідач;
суд апеляційної інстанції не дослідив та не дав належної оцінки основним доводам скаржника, які були викладені в апеляційній скарзі та на які під час апеляційного розгляду неодноразово акцентував увагу представник позивача та представник третьої особи, а саме: 
- порушення відповідачем вимог статті 42 та статті 49-2 КЗпП України (недотримання відповідачем при звільнені позивача процедури вивчення переважного права на залишення на роботі); 
- невиконання відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України в частині пропонування позивачу всіх наявних посад на підприємстві;
суди проігнорували сталу судову практику в подібних правовідносинах та в порушення вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України не врахували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах;
матеріали справи підтверджують, що Ізмаїльська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не є окремою юридичною особою, а є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України, яке на дату звільнення позивача мало загалом 16 відокремлених підрозділів;
заявляючи, що на підприємстві скорочені всі аналогічні посади, відповідач, в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які підтверджували скорочення аналогічних посад на інших філіях відповідача, а матеріали справи спростовують дані твердження відповідача;
враховуючи, що у відокремлених підрозділах ДП «АМПУ» були аналогічні посади, відповідач перед звільненням позивача обов`язково мав створити комісію та вивчити питання чи має позивач переважне право на залишення на роботі, проте цього відповідач не зробив, чим порушив вимоги статей 42, 49-2 КЗпП України та право позивача залишитись на роботі;
відповідач не надав належних та допустимих доказів пропонування позивачу вакантних посад на підприємстві, не виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, покладені на нього частиною другою статті 40 та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, а отже суди при ухваленні оскаржуваних рішень не правильно дали оцінку наявним в матеріалах справи доказам та обставинам щодо виконання відповідачем вимог частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП України при звільнені позивача.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу
У грудні 2024 року Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту через представника ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати, позов задовольнити.
Відзив обґрунтований тим, що при розгляді справи представники позивача та третьої особи неодноразово наголошували, що звільнення позивача відбулося з недотримання відповідачем процедури вивчення та врахування переважного права на залишення на роботі (стаття 42 та стаття 49-2 КЗпП України).
При цьому, як представник позивача, так і представник третьої особи посилалися на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові 
від 25 липня 2018 року у справі № 382/1039/16-ц за якою: «до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню».
Саме застосування вищенаведеної правової позиції Верховного Суду визначено скаржником в якості однієї з підстав для подання касаційної скарги на судові рішення.
Окремо Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту погодилась з доводами касаційної скарги щодо незастосування судами правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, де зазначено, що визначення переважного права на залишення на роботі має бути здійснено роботодавцем до пред`явлення працівнику повідомлення про можливе вивільнення.
Відповідач не ознайомив та не запропонував позивачу вакантні посади: охоронника в Маріупольській філії ДП «Адміністрація Морських портів України», яка була відкрита 11 травня 2019 року та укомплектована 20 травня 2019 року; охоронника в Бердянською філії ДП «Адміністрація Морських портів України», яка була вакантна в травні 2019 року; прибиральника службових приміщень в Бердянською філії ДП «Адміністрація Морських портів України», яка була вакантна в травні 2019 року; контролера на КПП в Ренійській філії ДП «Адміністрація Морських портів України», яка була вакантна з 05 лютого 2019 року по 11 лютого 2019 року, діловода в Ренійській філії ДП «Адміністрація Морських портів України», яка була вакантна з 29 березня 2019 року по 02 квітня 2019 року. 
На вищенаведені посади позивач мав право претендувати з урахуванням наявної у нього освіти та кваліфікації, однак наявність даних вільних посад приховувалася відповідачем та заперечувалася в судовому засідання без будь-якого обґрунтування та посилання на докази.
При розгляді справи представниками позивача та третьої особи неодноразово наголошували, на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, де зазначено, що «З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю». Не застосування вищенаведеної правової позиції Верховного Суду судами окремо визначено скаржником в якості ще однієї з підстав/вимог для подання касаційної скарги на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 500/4414/19.
У грудні 2024 року ДП «Адміністрація морських портів України» через представника Хотинського С. В. подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з чим погодився суд апеляційної інстанції, що звільнення 
ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, оскільки відповідач виконав свій обов`язок стосовно працевлаштування позивача, запропонувавши йому всі вакантні посади у ДП «Адміністрація морських портів», а не лише у Ізмаїльській філії. Позивач не мав бажання ані працевлаштовуватися на запропоновані йому відповідачем посади, які відповідають його професії/спеціальності, ані отримувати професійно-технічну освіту, з метою працевлаштування в інших підприємствах, організаціях, установах.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ознайомившись з переліком вакансій, в тому числі й наданих йому після звільнення, не висловив свою волю на заміщення хоча б однієї з великого переліку вакантних посад, які були наявними у всіх філіях ДП «Адміністрація морських портів України», інших підприємствах по Ізмаїлу та Ізмаїльському району, ТОВ «Охоронна компанія «Альфа-безпека», а також не виявив бажання отримати професійно-технічну освіту за допомогою служби зайнятості.
Крім того вбачається зловживання позивачем та його представником процесуальними правами, порушення правил диспозитивності та змагальності сторін, не наведено жодних причин щодо неможливості своєчасного (при підготовці позовної заяви у 2019 році) звернення з адвокатськими запитами для отримання необхідної інформації, яка може стати доказом по справі.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано з суду першої інстанції справу. 
У січні 2025 року справа № 500/4414/19 надійшла до Верховного Суду.
У березні 2025 року до Верховного Суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття касаційного провадження у справі, посилаючись на пункт 4 частини першої статті 396 ЦПК.
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 20 листопада 2024 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, від 25 липня 2018 року у справі № 382/1039/16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, від 29 січня 2020 року упо справі № 761/41149/16-ц, від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 166/1262/17, від 22 травня 2019 року у справі № 753/2289/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 200/1562/18 та у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Згідно запису у трудовій книжці, позивач прийнятий на посаду контролера на КПП з 19 серпня 2008 року на підставі наказу від 14 серпня 2008 року, на підставі наказу від 13 червня 2013 року прийнятий до Ізмаїльської філії 
ДП «ІМТП» контролером на КПП загону загальної охорони служби морської безпеки переведенням з ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт».
16 травня 2017 року заступником голови з морської та внутрішньої безпеки ДП «Адміністрація морських портів України» начальникам адміністрацій морських портів направлено окреме доручення з метою підвищення ефективності господарської діяльності, раціонального використання матеріальних ресурсів ДП «АМПУ» та оптимізації витрат, пов`язаних з послугами на охорону, яким доручено провести аналіз ефективності та надати інформацію щодо діючої організаційної структури та штатної чисельності СМБ та ЗОМП.
Наказом № 298 від 11 жовтня 2017 року по ДП «Адміністрація морських портів України» з метою удосконалення процесу надання охоронних послуг по охороні морських портів створено робочу групу, до складу якого увійшов представник Ізмаїльської філії. Адміністраціям доручено в п`ятнадцятиденний термін здійснити ґрунтовний аналіз економічної діяльності залучення сторонніх спеціалізованих охоронних організацій.
02 листопада 2017 року головою підприємства ДП «Адміністрація морських портів України» затверджено висновок про економічну доцільність зміни діючої системи підтримання встановленого режиму перебування і переміщення (в тому числі в морському порту Ізмаїл), який забезпечують адміністрації морських портів, із залученням сторонніх спеціалізованих охоронних організацій замість штатних працівників.
04 грудня 2017 року окремим дорученням в. о. Голови ДП «АМПУ» № 69 з метою забезпечення виконання заходів, визначених наказом ДП «АМПУ» від 11 жовтня 2017 року № 298, було доручено опрацювати питання щодо оптимізації чисельності та штату працівників МП СМБ у зв`язку з реформуванням служб морської безпеки у філіях; розробити та надати заходи щодо пом`якшення несприятливих наслідків реформування у колективах СМБ з урахуванням кваліфікації, стажу роботи та продуктивності праці працівників, яких можуть стосуватись дані наслідки; опрацювати проекти меморандумів щодо забезпечення відносно працівників, які підлягають вивільненню, переважного права на укладення - трудового договору з майбутнім переможцем закупівлі; здійснити заходи щодо письмового інформування відповідних профспілкових організацій, які діють у філіях в порядку статті 49-4 КЗпП України.
Листом від 14 лютого 2018 року №10/1/06-64 ДП «АМПУ» отримано висновок державного підприємства «Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут морського флоту України» щодо доцільності здійснення ДП «АМПУ» оптимізаційних заходів стосовно залучення сторонніх охоронних послуг для підтримання режиму перебування в окремих морських портах, згідно якого здійснення ДП «АМПУ» оптимізаційних заходів щодо залучення сторонніх охоронних послуг для підтримання режиму перебування в окремих морських портах для підтримання запланованої економічної ефективності (розрахункової економічної вигоди) від таких заходів, за умови проведення тендеру з метою визначення переможця для надання послуг сторонніми спеціалізованими охоронними організаціями за ціновим критерієм, а також при обов`язковому додержанні всіх передбачених чинним законодавством процедур та здійснення інших необхідних заходів щодо вирішення виникаючих соціальних проблем, в тому числі щодо пріоритетного працевлаштування вивільнюваних працівників вважається доцільним.
Листом Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту за 
вих. № ПК-34 від 16 березня 2018 року Ізмаїльську філію ДП «Адміністрація морських портів України» повідомлено про необхідність скасування заходів, пов`язаних з вивільненням працівників Загону охорони морського порту СМБ.
23 березня 2018 року керівництвом ДП «АМПУ» проведено спільну нараду з представниками профспілкових організацій щодо обговорення заходів з реалізації комплексу дій, направлених на пом`якшення наслідків, пов`язаних із залученням сторонніх охоронних послуг, в тому числі у Ізмаїльській філії, за результатами якої було складено протокол № 24 та вирішено організувати роботу відповідних підпорядкованих структурних підрозділів, які відповідають за роботу з персоналом, щодо проведення організаційно-правових заходів з дотриманням чинного законодавства про працю відносно кожного працівника, який потенційно підпадає під можливе вивільнення, у зв`язку з проведенням тендеру на закупівлю охоронних послуг.
18 червня 2018 року судовим експертом складено висновок № 1 /05-18 про економічний ефект для ДП «АМПУ» у випадку заміни загону охорони на сторонні організації, згідно якого економічний ефект у випадку заміни загонів охорони морських портів на сторонні спеціалізовані охоронні організації за умови відсутності витрат на скорочення та збереження розрахункових витрат на утримання загонів охорони морських портів та роботи сторонніх спеціалізованих охоронних організацій станом на 31 грудня 2018 року може дорівнювати 18 892,65 грн. 
25 січня 2019 року між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» за результатами проведеної процедури відкритих торгів було укладено договір № 4-В-ІЗФ-19 про надання послуг з підтримання режиму перебування і переміщення в морському порту та Додатком до даного договору є Меморандум про взаємопорозуміння, основною метою якого є надання пріоритетного права на працевлаштування вивільняємих працівників відповідача (т. 1 а.с. 155-171).
29 січня 2019 року розпорядженням ІФ ДП «АМПУ» №1/14 з метою забезпечення дотримання чинного законодавства України при вивільненні контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ за скороченням чисельності та штату вирішено провести анкетування контролерів на КПП ЗОМП СМБ.
Позивач від заповнення анкети та надання інформації щодо наявних обставин, що унеможливлюють звільнення з ініціативи роботодавця, відмовився, про факт чого складено акт від 04 лютого 2019 року.
30 січня 2019 року листом № 164/14-01-08/Вих/14 на виконання пункту 3 Меморандуму про взаємопорозуміння до ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» було надано список працівників ЗОМП СМБ, що будуть вивільнятися за скороченням чисельності та штату.
01 лютого 2019 року Адміністрація порту направила повідомлення про заплановане скорочення чисельності та штату голові Професійної спілки працівників морського порту України (лист № 179/14-01-08/Вих/14) та Голові Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту (лист № 178/14-01-08/Вих/14) із зазначенням причин, дати скорочення чисельності та штату - 
15 травня 2019 року та пропозицією розпочати консультації з метою обговорення заходів щодо запобігання звільненню чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнення та надати на адресу Адміністрації відповідні пропозиції.
05 лютого 2019 року Ізмаїльською філією було видано Наказ № 17/14 «Про скорочення чисельності та штату служби морської безпеки» (зі змінами, внесеними наказом від 27 березня 2019 року № 38/14), яким із штатного розпису Ізмаїльської філії з 16 травня 2019 року підлягає виключення штат та чисельність загону охорони морського порту СМБ, а саме посади контролера на контрольно-пропускному пункті з посадовим окладом 5300 грн - 
48 штатних одиниць. Даний наказ погоджено головою Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту ОСОБА_4 , зміни до нього погоджені виконуючим обов`язки голови Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту (про факт чого свідчать відповідні підписи на оборотних сторонах наказів).
11 лютого 2019 року листом № 246/14-01-07/Вих/14 ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» для вжиття заходів щодо запобігання різкому зростанню безробіття під час з вивільнення працівників, з метою зняття соціальної напруги та пом`якшення наслідків звільнення, було запропоновано прийняти участь у зустрічі з Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості та працівниками ЗОМП СМБ, які підлягають з звільненню, з метою доведення пропозицій щодо працевлаштування працівників ЗОМП СМБ, які підлягають вивільненню.
Листом Професійної спілки працівників морського порту України за №01-059 від 28 лютого 2019 року рекомендовано керівнику ІФ ДП «АМПУ» вжити заходи з припинення процедури скорочення та виключення зі штатного розпису Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» 48 контролерів служби морської безпеки.
ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» листом № 0103/1 від 01 березня 2019 року звернулось до відповідача для отримання інформації щодо проведеної процедури скорочення з метою надання вивільненим працівникам ЗОМП СМБ пріоритетного права на працевлаштування.
05 березня 2019 року відбулась зустріч, на якій було обговорено питання працевлаштування робітників ЗОМП СМБ після вивільнення за скороченням чисельності та штату до ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» та надано відповіді на питання працівників ЗОМП СМБ, які підлягають вивільненню.
13 березня 2019 року відбулась робоча зустріч керівництв відповідача та Ізмаїльського міськрайонного центра зайнятості, метою якої було обговорення можливості пом`якшення наслідків скорочення працівників ЗОМП СМБ. В результаті зустрічі домовлено про подальшу співпрацю між відповідачем та Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості щодо забезпечення та працевлаштування в подальшому при скороченні працівників ЗОМП СМБ.
19 березня 2019 року розпорядженням ІФ ДП «АМПУ» № 4/14 з метою забезпечення дотримання чинного законодавства України при вивільненні контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ за скороченням чисельності та штату вирішено повторно провести анкетування контролерів на КПП ЗОМП.
Позивач від заповнення анкети та надання інформації щодо наявних обставин, що унеможливлюють звільнення з ініціативи роботодавця, відмовився, про факт чого складено акт від 22 березня 2019 року.
27 березня 2019 року наказом по Ізмаїльській філії відповідача № 38/14 внесено зміни до наказу «Про скорочення діяльності та штату служби морської безпеки від 05 лютого 2019 року №17/14) із штатного розпису Ізмаїльської філії з 16 травня 2019 року підлягали виключенню штат та чисельність загону охорони морського порту СМБ, а саме посади контролера на контрольно-пропускному пункті з посадовим окладом 5300 грн - 
48 штатних одиниць.
08 квітня 2019 року за № 449/14-01-08/Вих/14 Адміністрація порту направила відповідь про заплановане скорочення чисельності та штату контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки із обґрунтуванням запланованих змін в організації виробництва і праці, а саме оптимізації діючої системи підтримання режиму перебування і переміщення в морському порту, враховуючи необхідність підвищення ефективності економічної діяльності філії та зниження витрат, ефективності використання робочого часу та оптимізації управлінської діяльності. Також доведено до відома про роботу, яка проводиться щодо працевлаштування працівників, що підлягають вивільненню, зауважено про можливість підтримання режиму перебування в морському порту із залученням сторонніх охоронних послуг на договірних засадах, яка надана нормами чинного законодавства.
11 квітня 2019 року Первинній профспілковій організації Ізмаїльського порту за №466/14-01-08/вих/14 ІФ ДП «АМПУ» було направлено подання про надання згоди на звільнення 15 травня 2019 року за скороченням чисельності та штату за пунктом 1 статті 40 КЗпП України контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки 41 працівника, у тому числі і позивача.
23 квітня 2019 відбулось засідання Профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту, на якому було розглянуто питання надання згоди на звільнення працівників, за результатами якого згода на звільнення працівників надана не була, про факт чого свідчить витяг з Протоколу № 56.
26 квітня 2019 року після отримання примірнику Протоколу № 56 до Первинної профспілкової організації Ізмаїльського порту було направлено лист № 511/14-01-8 Вих/14, яким повідомлено про невідповідність Протоколу ходу засідання та необґрунтованість прийнятого рішення.
Згідно протоколу наради керівництва Ізмаїльської філії від 14 травня 
2018 року «Щодо запровадження змін в організації виробництва та праці служби морської безпеки», керівництвом визнано доцільними зміни в організації виробництва та праці служби морської безпеки та передачу функцій з підтримання режиму перебування і переміщення в морському порту стороннім організаціям, начальникам СМБ та ВУП ініціювати закупівлю відповідних послуг та розпочати процедуру скорочення чисельності та штату служби морської безпеки з дотриманням вимог чинного законодавства.
15 травня 2019 року позивача згідно наказу по Ізмаїльській філії відповідача №85-ос від 15 травня 2019 було звільнено з посади контролера загону охорони морського порту служби морської безпеки.
Про вивільнення 15 травня 2019 року позивача було персонально попереджено 22 лютого 2019 року. Позивач від підпису про ознайомлення з «Попередженням про вивільнення» відмовився в присутності посадових осіб відповідача. 
Позиція Верховного Суду
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).
Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Дії учасників трудових правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Справедливість - це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Для приватного права є притаманною також є така засада як розумність.
Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором.
Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності (див. постанову Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20 (провадження № 61-2166св21)).
У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що: «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».
Нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 415/5022/18 (провадження № 61-13980св19).
Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 638/14165/21 (провадження № 61-13363сво23) зазначено, що: «власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо; за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав обов`язок щодо працевлаштування працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».
Згідно із статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам перелік, яких наведено в частині другій цієї статті. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2024 року у справі № 500/4416/19 вказано, що «вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Відповідач виконав свій обов`язок стосовно працевлаштування позивача, запропонувавши йому всі вакантні посади у ДП «Адміністрація морських портів», а не лише у Ізмаїльській філії. Позивач не має бажання ані працевлаштовуватися на запропоновані йому відповідачем посади, які відповідають його професії/спеціальності, ані отримувати професійно-технічну освіту, з метою працевлаштування в інших підприємствах, організаціях, установах … Дії учасників трудових правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Справедливість - це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Для приватного права є притаманною також є така засада як розумність. Згідно зі статтею 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби». 
Схожі висновки у подібних правовідносинах викладені також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2022 року у справі № 500/4430/19 та 14 лютого 2024 року у справі № 500/4409/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 500/4415/19-ц (справи за позовами працівників до ДП «АМПУ», третя особа - Первинна профспілкова організація Ізмаїльського порту, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).
У справі, що переглядається: 
відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що дії учасників трудових правовідносин мають бути добросовісними, позивачу надані можливості щодо працевлаштування в ДП «АМПУ» як до, так і після звільнення, за всіма існуючими філіями (зокрема в Ізмаїльській), які були ним проігноровані. Позивач також відмовився від працевлаштування в ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека», а також не виявив бажання отримати професійно-технічну освіту за допомогою служби зайнятості;
суди зробили правильний висновокпро небажання позивача обіймати запропоновані відповідачем вакантні посади як у Ізмаїльській філії, так і в інших філіях підприємства, а твердження про порушення відповідачем процедури звільнення позивача у зв`язку із невключенням до переліку вакансій всіх посад, зокрема, охоронника, чергового, помічника чергового, контролера на КПП, чергового оперативної команди у інших філіях, за обставин цієї справи, згідно з якими відповідачем вказані посади пропонувались або у вказаних філіях у інші періоди, або у інших філіях, ближчих територіально до місця проживання позивача, або у Ізмаїльській філії за місцем проживання позивача, від переведення на які позивач відмовився, є необґрунтованими;
перевіряючи доводи позивача про неврахування відповідачем його переважного права на залишення на роботі, суди виходили з того, що скороченню підлягали всі посади контролерів на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки Ізмаїльської філії відповідача, а від переведення на посаду контролера у інших філіях підприємства позивач відмовилася. Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для оцінки застосування переважного права позивача на залишення на роботі відповідно до статті 42 КЗпП України; 
за таких обставин суди зробили обґрунтований висновок, що звільнення позивача на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП Українивідбулося з дотриманням норм трудового законодавства;
посилання позивача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, від 25 липня 2018 року у справі № 382/1039/16-ц, від 23 січня 2018 року у справі 
№ 273/212/16-ц, від 29 січня 2020 року упо справі № 761/41149/16-ц, 
від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20, 
від 29 січня 2020 року у справі № 761/41149/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 166/1262/17, від 22 травня 2019 року у справі № 753/2289/17, 
від 31 жовтня 2019 року у справі № 200/1562/18 та у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 25 травня 
2016 року у справі № 6-3048цс15 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки оскаржені судові рішення цим висновкам не суперечать.
Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, які передбачені статтею 400 ЦПК України. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм процесуального та матеріального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові 
рішення - без змін.
Оскільки оскаржені судові рішення підлягають залишенню без змін, то підстав для здійснення нового розподілу судових витрат немає.
Враховуючи результати розгляду справи, заява ДП «Адміністрація морських портів України», яка подана представником Хотинським С. В., про закриття касаційного провадження не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яка подана представником Хотинським Станіславом Валерійовичем, про закриття касаційного провадження у справі відмовити. 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 квітня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко
М. Ю. Тітов