ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 192/1875/20
провадження № 61-13543св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року у складі колегії суддів: 
Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та визнання права власності, припинення права власності та скасування запису про право власності,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» (далі - ТОВ «Ауріс-Авто», товариство) звернулося до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, переведення прав покупця та визнання права власності, припинення права власності та скасування запису про право власності. 
Позов обґрунтований тим, що 21 квітня 2010 року між ТОВ «Ауріс-Авто» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі (далі - договір оренди), 
за умовами якого в оренду було передано земельну ділянку, площею 1,0 га, 
у тому числі рілля - 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на землю від 03 березня 2005 року серії ДП № 077599. 24 грудня 2010 року договір оренди зареєстровано в Солонянській Дніпропетровській регіональній філії «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до умов договору його укладено на 5 років. 
13 липня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, якою передбачено, що строк дії договору оренди продовжено на 10 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. У цей же день додаткова угода була зареєстрована. Тобто строк дії договору оренди землі було продовжено до 13 липня 2025 року з урахуванням ротації культур.
Після закінчення строку договору оренди землі позивач має переважне право на укладення договору оренди на новий строк. Протягом тривалого часу сторони сумлінно виконували взяті на себе зобов`язання, однак, починаючи з 2019 року ОСОБА_2 почала ухилятись від отримання орендної плати за вказаним договором оренди землі. 
Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з метою проведення відповідних розрахунків. З моніторингу інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 жовтня 2020 року позивачу стало відомо про відчуження ОСОБА_2 орендованої земельної ділянки на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим № 998.
Договір оренди землі є чинним, у встановленому законом порядку припиненим чи розірваним не був, недійсним не визнавався. 
ОСОБА_2 , як власник спірної земельної ділянки, не мала права її відчужувати без попередження та надання пропозиції про придбання земельної ділянки 
ТОВ «Ауріс-Авто». Отже, такими діями відповідача порушено переважне право товариства, як належного орендаря, на придбання спірної земельної ділянки, тому наявні правові підстави для переведення на позивача прав покупця в оспорюваному договорі купівлі-продажу.
Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги ТОВ «Ауріс-Авто» просило суд: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим № 988 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля - 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений 
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 
- перевести на ТОВ «Ауріс-Авто» права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 16 травня 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за реєстровим 
№ 988 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля - 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться 
на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; 
- визнати право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,0 га, 
в тому числі рілля - 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за ТОВ «Ауріс-Авто»; 
- припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля - 1,0 га, з кадастровим номером 12:250:815:00:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області; 
- визнати недійсним і скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2018 року № 26162823, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер 41114056, здійсненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області 
від 20 липня 2021 року у складі судді Тітової О. О. у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ауріс-Авто» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1225081500:01:081:0010 отримана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з приватизацією, тобто, вона може бути об`єктом договору купівлі-продажу або іншого способу відчуження. Суд зауважив, що спірна земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства відповідно до встановлених законом вимог може лише використовуватись ТОВ «Ауріс-Авто» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що і здійснюється позивачем за договором оренди землі від 21 квітня 2010 року. Без зміни цільового призначення спірної земельної ділянки ТОВ «Ауріс-Авто» не могло бути стороною (покупцем) оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного 16 травня 2018 року, оскільки не наділено суб`єктивним правом - бути покупцем земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, враховуючи підприємницький характер діяльності позивача. У зв`язку з чим, посилаючись на недоведеність позивачем, що укладеним договором купівлі-продажу його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), оскільки не можна порушити (не визнавати чи оспорювати) право, яким особа не наділена, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Ауріс-Авто» задоволено частково, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 
2021 року скасовано, позов ТОВ «Ауріс-Авто» задоволено частково.
Переведено з ОСОБА_1 на ТОВ «Ауріс-Авто» права та обов`язки покупця у договорі купівлі-продажу, посвідченому 16 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. за № 998 щодо земельної ділянки, площею 1,0 га, в тому числі рілля - 1,0 га, кадастровий номер 1225081500:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано право власності ТОВ «Ауріс-Авто» на земельну ділянку, площею 1,0 га, в тому числі рілля - 1,0 га, кадастровий номер 1225081500:01:081:0010, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
Переведено ОСОБА_1 грошові кошти внесені ТОВ «Ауріс-Авто» на депозитний рахунок Солонянського районного суду Дніпропетровської області згідно платіжного доручення від 16 березня 2021 року № 144 
в сумі 34 800,00 грн в якості компенсації припинення права власності на земельну ділянку, площею 1,0 га, в тому числі рілля - 1,0 га, кадастровий номер 1225081500:01:081:0010.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належним способом захисту переважного права ТОВ «Ауріс-Авто», як орендаря, на купівлю орендованого нерухомого майна, тобто спірної земельної ділянки, є переведення на нього прав та обов`язків покупця відповідного майна.
При задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наймач належним чином виконував свої обов`язки за договором найму; власник (наймодавець) відчужив майно іншій особі з порушенням переважного права наймача на купівлю цього майна; наймачем внесено на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.
Апеляційний суд урахував також, що позивач зарахував на депозитний рахунок суду 34 800,00 грн - суму вартості земельної ділянки, яка була сплачена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за оспорюваним договором; установив, що ОСОБА_2 перед укладенням договору купівлі-продажу не повідомляла про намір продати земельну ділянку позивачу, під час укладення спірного договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 порушила переважне право позивача на купівлю земельної ділянки, отримувала орендну плату за договором оренди, при цьому будь-яких відомостей, що вона висловлювала претензії в частині неналежного виконання договору оренди з боку орендаря, сторони суду не надали.
Виходячи з того, що ТОВ «Ауріс-Авто» набуло права покупця за спірним договором купівлі-продажу, суд визнав за ним право власності на земельну ділянку, яка була предметом договору купівлі-продажу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 09 березня 2023 року, просив її скасувати, справу направити на новий апеляційний розгляд.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2023 року поновлено 
ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У грудні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 рокусправу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована застосуванням апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 січня 
2018 року у справі № 810/884/18, від 13 березня 2018 року у справі 
№ 916/1764/17, від 21 березня 2018 року у справі № 57/314-6/526-2012, 
від 01 листопада 2018 року у справі № 817/897/16, від 25 червня 2019 року 
у справі № 924/1473/15, від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, 
від 25 липня 2020 року у справі № 922/2575/19, від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 824/477/18.
Крім того, судом апеляційної інстанції прийнято постанову на підставі недопустимих доказів та розглянуто справу без його належного повідомлення. Апеляційний суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , необізнаного про існування цієї справи, взагалі без належного його повідомлення та виклику в судові засідання, як судів першої так і апеляційної інстанцій. ОСОБА_1 не був обізнаний про розгляд судової справи та не міг заявити про застосування позовної давності у суді першої інстанції, надати заперечення та докази.
Апеляційним судом порушено норми матеріального права та 
не застосовано положення Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України «Про особисте селянське господарство» та підпункту б) 
пункту 15 Перехідних положень ЗК України. Також зазначено про невідповідність визначення судом адміністративно-територіального розташування земельної ділянки фактичному.
Заявник указує на неможливість передачі у власність юридичній особі земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства».
Позиція інших учасників справи
У листопаді 2023 року ТОВ «Ауріс-Авто» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
Указує, що земельна ділянка, яка є предметом розгляду цього спору, не відноситься до земель пайового фонду та не підпадає під дію мораторію на відчуження, що підтверджується матеріалами справи, оскільки вона була надана ОСОБА_2 внаслідок приватизації, а тому товариство мало право на її придбання.
Твердження заявника про те, що судом апеляційної інстанції не було встановлено відповідність адміністративно-територіального розташування земельної ділянки є помилковими, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено кадастровий номер спірної земельної ділянки, який є єдиним та унікальним ідентифікатором земельної ділянки, який зберігає свою чинність у випадку зміни адміністративно-територіальної одиниці та якого достатньо для ідентифікації земельної ділянки.
Щодо пропуску позовної давності, то необхідно зазначити, що позовна давність може бути застосована судом лише за умови, що іншим учасником зроблено про це відповідну заяву. Водночас ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом для подання такої заяви в суді першої інстанції. 
У грудні 2023 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу задовольнити.
Зазначала, що земельна ділянка, яка їй належала і яку вона у 2018 році продала ОСОБА_1 відноситься до земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, тому позивачу до 01 січня 2024 року заборонено у будь-який спосіб набувати право власності на таку земельну ділянку. Крім того, позивачу було достовірно відомо з 2018 року, що ОСОБА_2 продала свою землю, оскільки під час отримання плати за 
2018 рік ОСОБА_2 попередила представника позивача ОСОБА_3 , яка щорічно видавала оплату за користування землею, що ОСОБА_2 продала землю і більше в майбутньому отримувати плату не буде.
У листопаді 2023 року ТОВ «Ауріс-Авто» подало до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження, яке мотивовано тим, що 
ОСОБА_1 пропущено строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду без поважних причин.
У січні 2024 року ТОВ «Ауріс-Авто» подало до Верховного Суду заперечення на відзив ОСОБА_2 . 
У червні 2024 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до суду касаційної інстанції заяву про застосування строку позовної давності, проте Верховний Суд дійшов висновку про відмову у прийнятті цієї заяви, оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не приймає відповідні заяви, нові докази, не здійснює переоцінку наявних у справі доказів, у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень, що відповідає вимогам статті 400 ЦПК України.
У липні 2024 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у грудні 2025 року ТОВ «Ауріс-Авто» подали письмові пояснення, тобто поза межами строку на подання таких документів. 
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України). З огляду на зазначене Верховний Суд залишає додаткові пояснення ТОВ «Ауріс-Авто» та письмові пояснення представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_4  без розгляду, відповідні доводи клопотання про поновлення такого строку є необґрунтованими. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680 цс 19).
У серпні 2024 року ТОВ «Ауріс-Авто» подало заперечення на письмові пояснення представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , проте оскільки вказані письмові пояснення залишено без розгляду, тому ці заперечення не приймаються до уваги. 
У листопаді 2024 року представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала клопотання про долучення до матеріалів справи відповідної інформації, що за своїм змістом є клопотанням про долучення нових доказів, разом з тим таке клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки згідно з вимогами статті 400 ЦПК України Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що виключає можливість вирішення питання про долучення доказів на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених 
частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої 
статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 
частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Земельна ділянка з кадастровим номером 12:150:815:00:01:081:0010, що розташована на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, площею 1,000 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 березня 2005 року серії ДП № 077599.
21 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ауріс-Авто» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала, а ТОВ «Ауріс-Авто» прийняло в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 03 березня 2005 року 
серія ДП № 0077599. Об`єктом оренди є земельна ділянка, загальною площею 1,0 га, у тому числі рілля - 1,0 га, кадастровий номер земельної 
ділянки 12:250:815:00:01:081:0010. Строк дії договору складає 5 календарних років з дня набуття їм чинності (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проєктом землеустрою). Після закінчення строку договору орендар має переважне право на укладення договору оренди стосовно об`єкту оренди на новий строк.
Відповідно до підпункту в) пункту 29 договору оренди ОСОБА_2 зобов`язалась протягом трьох календарних днів письмово повідомити орендаря про передачу права власності на орендовану ділянку (її частину) третім особам, із зазначенням усіх їх реквізитів.
Згідно з підпунктом з) пункту 30 договору оренди ТОВ «Ауріс-Авто» має право відповідно до чинного законодавства України у переважному порядку отримати у власність орендовану земельну ділянку.
13 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ауріс-Авто» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, за умовами якої строк дії договору оренди продовжено на 10 календарних років з дня реєстрації угоди.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 50806841 право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1225081500:01:081:0010, 
з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 1 га за договором від 21 квітня 2010 року зареєстровано за ТОВ «Ауріс-Авто» 25 грудня 2015 року на 10 років з правом пролонгації.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 жовтня 2020 року вбачається, що за кадастровим номером земельної ділянки 1225081500:01:081:0010 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В. право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано 
за ОСОБА_1 16 травня 2018 року за договором купівлі-продажу 
від 16 травня 2018 року, реєстраційний № 998. Наявні відомості про реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки ТОВ «Ауріс-Авто» на 10 років, з правом пролонгації. Орендодавець - ОСОБА_2 . 
Згідно з видаткових касових ордерів ОСОБА_2 26 серпня 2016 року, 
05 грудня 2017 року, 21 листопада 2018 року отримала грошові кошти в якості орендної плати. 16 травня 2018 року між ОСОБА_5 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 1,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, Василівська сільська 
рада, загальнодержавний кадастровий номер земельної ділянки 1225081500:01:081:0010. За умовами договору, продаж вчинено за 34 800 грн. 
Відповідно до інформації про зареєстровані речові права від 16 травня 
2018 року щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1225081500:01:081:0010, власником якої є ОСОБА_2 , 25 грудня 2015 року зареєстровано право оренди ТОВ «Ауріс-Авто» вказаної земельної ділянки строком на 10 років, з правом пролонгації.
Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на час укладення оспорюваного договору від 18 травня 2018 року щодо спірної земельної ділянки, відомості про заборону відчуження чи іпотеку спірної земельної ділянки у реєстрах відсутні.
Заявою від 16 травня 2018 року, наданою представником ОСОБА_2 - 
ОСОБА_5 , при укладенні договору купівлі-продажу підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1225081500:01:081:0010, яка є предметом договору купівлі-продажу, набувалась ОСОБА_2 в особисту приватну власність внаслідок приватизації.
Згідно з листом відділу у Солонянському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 22 червня 2021 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Солонянської селищної ради (колишня Василівська сільська рада) Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225081500:01:081:0010, не відноситься до земель пайового фонду 
та не підпадає під дію мораторію на відчуження.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Конституційний Суд України в Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
У пункті 7 розділу І рішення від 28 березня 2024 року (заява № 5800/22) у справі «Діденко проти України» ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» («Ruiz-Mateos v. Spain»), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» («Dilipak and Karakaya v. Turkey»), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» (ВП) («Avotins v. Latvia») (GC), заява № 17502/07, від 23 травня 2016 року, пункт 119, та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands»), заява № 14448/88, від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитися із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження із цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі «Беер проти Австрії» («Beer v. Austria»), заява № 30428/96, пункти 17 та 18, від 06 лютого 2001 року). Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (рішення у справі «Kharchenko v. Ukraine», заява № 37666/13, від 03 жовтня 2019 року, пункти 6, 7).
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що не був обізнаний про розгляд справи, зокрема в суді апеляційної інстанції, оскільки з 2020 року перебував у селі Василівка, суворо дотримуючись карантинних заходів, введених з огляду на поширення COVID-19, місця проживання не змінював. Неповідомлення його про справу в суді апеляційної інстанцій позбавило його права на заявлення клопотання про застосування позовної давності та надання доказів на підтвердження того, що позивач звернувся до суду зі спливом позовної давності. 
Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За змістом статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).
Разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи (стаття 361 ЦПК України).
Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції  ОСОБА_1 було залучено до участі справі як відповідача ухвалою від 10 березня 2021 року.
Суд першої інстанції направляв ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 , судову повістку з ухвалою від 10 березня 2021 року та копією позовної заяви. Проте поштові відправлення повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а. с. 140, 141, 142). 
Також суд першої інстанції направляв ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу: 
АДРЕСА_1 , судову повістку з ухвалою від 24 травня 2021 року. Проте поштові відправлення повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а. с. 196, 198). 
Доказів направлення ОСОБА_1 решти відповідної кореспонденції щодо розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять, як і не містять доказів участі заявника у судових засіданнях суду першої інстанції.
ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 16 травня 2018 року, у заяві приватному нотаріусу від 16 травня 2018 року адресою реєстрації вказав: АДРЕСА_1 (назву змінено на АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 33, 45 зворот).
Згідно з копією паспорта громадянина України  ОСОБА_1 його місце проживання зареєстровано за адресою: 
АДРЕСА_1 (назву змінено на АДРЕСА_2 ) (т. 1, а. с. 52).
Аналогічну адресу  ОСОБА_1 зазначає у заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 09 серпня 2023 року, поданій до суду першої інстанції (т. 2, а. с. 210), та касаційній скарзі.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційний суд ухвалою від 30 листопада 2021 року відкрив апеляційне провадження, постановив направити цю ухвалу та копії апеляційної скарги учасникам справи 
(т. 1, а. с. 228).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року закінчено дії по підготовці справи до розгляду, призначено справу до апеляційного розгляду на 27 січня 2022 року (т. 1, а. с. 229). 
У матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення апеляційним судом, зокрема ОСОБА_1 , копій ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційної скарги (т. 1, а. с. 230), однак доказів отримання вказаної кореспонденції ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
27 січня 2022 року засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання ОСОБА_1 надіслано судову повістку про призначення апеляційним судом судового засідання на 24 березня 2022 року з копією апеляційної скарги. 
Проте вказане поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а. с. 3), що не є доказом належного вручення ОСОБА_1 повістки та копій апеляційної скарги і доданих до неї матеріалів.
Апеляційний суд неодноразово відкладав розгляд справи: 27 січня 2022 року на 24 березня 2022 року (т. 1, а. с. 238), 24 березня 2022 року оголошено перерву до 09 червня 2022 року (т. 1, а. с. 255), 09 червня 2022 року оголошено перерву до 21 липня 2022 року (т. 2, а. с. 21), 21 липня 2022 року оголошено перерву до 15 вересня 2022 року (т. 2, а. с. 35), 15 вересня 2022 року оголошено перерву до 03 листопада 2022 року (т. 2, а. с. 44), 03 листопада 2022 року оголошено перерву до 08 грудня 2022 року (т. 2, а. с. 48), 08 грудня 2022 року оголошено перерву до 26 січня 2023 року (т. 2, а. с. 58), 26 січня 2023 року оголошено перерву до 23 лютого 2023 року (т. 2, а. с. 97), 23 лютого 2023 року оголошено перерву до 09 березня 2023 року (т. 2, а. с. 119).
ОСОБА_1 жодного разу не брав участі у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції.
Доказів направлення ОСОБА_1 іншої кореспонденції щодо розгляду справи, зокрема повторного направлення копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, матеріали справи не містять.
20 лютого 2023 року апеляційний суд направив запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 
15 березня 2023 року апеляційному суду надано відповідь, що згідно з інформацією з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 107, 179).
Апеляційний суд також здійснював розміщення оголошень про виклик ОСОБА_1 як особи, зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (т. 2, а. с. 64, 102, 128), що не є належним повідомленням про розгляд справи та не є доказом належного направлення ОСОБА_1 копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, оскільки, як встановлено, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та місця реєстрації не змінював.
З урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги, що ОСОБА_1 не отримував копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, що унеможливило забезпечення принципу рівності та змагальності сторін під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

ЄСПЛ у рішенні від 14 листопада 2024 року у справі «Батуров проти України» (заява № 6057/23) дійшов висновку, що національний суд, розглянувши подану у справі заявника апеляційну скаргу та не вживши спроб встановити, чи була вона вручена заявнику або чи був заявник повідомлений про апеляційну скаргу будь-яким іншим чином, позбавив його можливості надати зауваження щодо поданої у його справі апеляційної скарги та не виконав свого зобов`язання щодо дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції принципу рівності сторін.
Також рішенням від 28 березня 2024 року у справі «Діденко проти України» (заява № 5800/22) ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) через несправедливість цивільного провадження.
У вказаній справі ЄСПЛ дійшов висновку, що національний суд, розглянувши подану у справі апеляційну скаргу та не вживши спроб встановити, чи була вона вручена заявнику або чи був заявник повідомлений про апеляційну скаргу будь-яким іншим чином, позбавив його можливості надати зауваження щодо поданої у його справі апеляційної скарги та не виконав свого зобов`язання щодо дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції принципу рівності сторін.
Перевіряючи встановлені ЄСПЛ порушення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 756/3665/19 (провадження № 14-62свц24) погодилась із висновками ЄСПЛ, оскільки  ОСОБА_6 направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження, яку він отримав 10 вересня 2020 року особисто, що підтверджувалося зворотнім поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Разом з тим, у супровідному листі зазначено, що додатки, які направлялись, розміщені на одному аркуші, що не підтверджувало одночасного направлення з ухвалою про відкриття апеляційного провадження копії апеляційної скарги, яка складалася з восьми аркушів.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала про порушення норм цивільного процесуального законодавства, зокрема вимоги про розгляд справи з дотриманням принципів рівності сторін та відкритості інформації щодо справи, оскільки матеріали справи не містили підтвердження виконання судом апеляційної інстанції вимог статті 361 ЦПК України та направлення копії апеляційної скарги відповідачу.
У справі, що переглядається, апеляційний суд не виконав належним чином вимог статті 361 ЦПК України щодо направлення відповідачу ОСОБА_1 копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Отже, суд апеляційної інстанції не забезпечив дотримання принципу рівності сторін, оскільки вважав відмітку поштового оператора «адресат відсутній за вказаною адресою» належним повідомленням відповідача ОСОБА_1 , при цьому не звернув уваги, що за весь час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 не було направлено апеляційну скаргу з додатками. 

Тому немає підстав вважати, що саме лише проставлення у поштовому повідомленні, яким було направлено судову повістку про призначення судового засідання на 09 березня 2023 року (дата ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить про отримання ОСОБА_1 усіх процесуальних документів, які містять інформацію щодо апеляційного провадження у цій справі.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 
2025 року у справі № 192/1879/20.
З урахуванням того, що ОСОБА_1 усупереч принципу змагальності було позбавлено можливості надати заперечення по суті спору в суді апеляційної інстанції, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи на новий розгляд, Верховний Суд не оцінює інших доводів касаційної скарги.
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ТОВ «Ауріс-Авто» про закриття касаційного провадження, оскільки ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, тому, що касаційну скаргу ОСОБА_1 подано протягом тридцяти днів з дня вручення оскарженої постанови, унаслідок чого строк на касаційне оскарження підлягав поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанову апеляційного суду прийнято з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
У прийнятті заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відмовити. 
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ауріс-Авто» про закриття касаційного провадження відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2023 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий І. М. Фаловська
Судді В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. В. Сердюк
О. М. Ситнік