УХВАЛА 

28 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 607/2796/23

провадження № 61-45св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув заяву суддів: Луспеника Дмитра Дмитровича, Коломієць Ганни Василівна, Лідовця Руслана Анатолійовича, Черняк Юлії Валеріївни про самовідвід у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їхнім представником - адвокатом Кметиком Володимиром Степановичем, на постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року,
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 червня 2024 року 
у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2024 року скасовано.
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів станом на 06 травня 2015 року за договором про надання споживчого кредиту №11008451000 від 02 червня 2006 року.
Ухвалено нове судове рішення в частині вирішення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з повернення кредитних коштів та нарахованих процентів за договором про надання споживчого кредиту №11008451000 від 02 червня 2006 року, за період з 07 травня 2015 року до 07 лютого 2023 року, яким вказані позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 85 640, 49 доларів США заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11008451000 від 02 червня 2006 року, з яких : 40 555, 88 доларів США - заборгованість за тілом кредиту за період з 07 травня 2015 року по 01 червня 2021 року, 45 084, 61 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за період з 01 березня 2017 року по 01 червня 2021 року.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі по 58 710,13 грн з кожного.

У січні 2025 року до Верховного Суду з касаційною скаргою звернувся представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Кметик В. С., в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 

21 березня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ визначено колегію суддів у складі: Луспеника Д. Д. (головуючий), Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В., для розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Кметика В. С., на постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року.

Суддями: Луспеником Д. Д., Коломієць Г. В., Лідовцем Р. А., Черняк Ю. В., заявлено самовідвід у цій справі з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Заява суддів Верховного Суду: Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., про самовідвід підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК Українисуддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відвід (самовідвід) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 03 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» закріпив, що ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі. 
У справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algaro v. Spain; постанова від 28 жовтня 1998 року) ЄСПЛ зазначив, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати в людей.
У рішенні від 01 жовтня 1982 року у справі «П`єрсак проти Бельгії»  (Piersack v. Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина в конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.
У вказаному рішенні, встановивши порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ЄСПЛ наголосив на тому, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.
Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.
У своєму рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Фельдман проти України» (заяви № 76556/01 та 38779/04) ЄСПЛ визнав порушенням статті 6 Конвенції незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного 
У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН № 2006/23 від 27 липня 2006 року, зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява № 4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді.
Тобто розгляд питання про відвід є виконанням вимог статті 6 Конвенції щодо забезпечення принципу неупередженості і має бути максимально безстороннім та об`єктивним з метою усунути будь-які сумніви в забезпеченні незалежною державою принципу справедливості судочинства.
У зв`язку із тим, що судді Верховного Суду: Луспеник Д. Д., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Черняк Ю. В.,брали участь у розгляді справи № 607/122/15-ц (провадження № 61-7199св21) за участі цих самих сторін спору, частково про той самий предмет й з тих самих підстав, висловлювали свої правові висновки щодо правовідносин сторін, які впливають і є преюдиційними для розгляду справи № 607/2796/23, з метою недопущення виникнення обставин, які могли б викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, заяву суддів Верховного Суду про самовідвід від участі у цій справі слід задовольнити, оскільки відмова ставить під сумнів незалежність складу суду.
У такому разі справа передається для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву суддів Верховного Суду: Луспеника Дмитра Дмитровича, Коломієць Ганни Василівна, Лідовця Руслана Анатолійовича, Черняк Юлії Валеріївни, про самовідвід задовольнити.

Справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка подана їхнім представником - адвокатом Кметиком Володимиром Степановичем, на постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк