УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року
м. Київ
справа № 635/3205/25
провадження № 51-28 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, 
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено до покарання за:
- ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна;
- ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.
Вирішено питання про процесуальні витрати, речові докази та скасування арешту у кримінальному провадженні.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2025 року змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 , на підставі ч. 7 ст. 72 КК зарахував у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк цілодобового домашнього арешту з 02 квітня по 30 вересня 2025 року - день набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношенням - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Суд визнав  ОСОБА_5 винуватим у незаконному заволодінні транспортним засобом, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану за обставин детально наведених у вироку.
Як установив суд, 20 березня 2025 року в денний час доби у період з 15:00 до 16:00, більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не представилось можливим ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Лизогубівка біля вул. Піщана в лісосмузі за координатами 49.8097419, 36.3794342, де саме був припаркований автомобіль «УРАЛ», моделі «43206-0011», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить військовій частині НОМЕР_2 . У подальшому, у ОСОБА_5 , виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом.
Реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, діючи умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшовши до вказаного автомобіля та за допомогою механічних рухів почав пробувати відчиняти дверцята до салону автомобіля, посмикуючи ручки, у результаті чого двері відчинилися, що надало змогу останньому незаконно проникнути до салону вищевказаного транспортного засобу після чого, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_5 використовуючи ключі від вказаного автомобіля, які в цей момент перебували у замку запалювання в салоні автомобіля, запустив двигун, після чого, перебуваючи в салоні автомобіля, рушив та залишив місце вчинення злочину. Після чого, через деякий час заїхав на вказаному транспортному засобі на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де він фактично мешкає та зареєстрований, та залишив автомобіль «УРАЛ» державний номерний знак НОМЕР_1 за вказаною адресою.
У такий спосіб, ОСОБА_5 без дозволу власника - військової частини НОМЕР_2 заволодів автомобілем «УРАЛ» державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 365840 грн, чим спричинив потерпілій стороні - військовій частині НОМЕР_2 матеріальну шкоду на вказану суму.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.
Крім того, 20 березня 2025 року в денний час доби, у період з 15:00 до 16:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 , незаконно заволодівши транспортним засобом, а саме автомобілем «УРАЛ» державний номерний знак НОМЕР_1 та припаркувавши його біля території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де він фактично мешкає та зареєстрований, шляхом вільного доступу відкрив тентоване багажне відділення, після чого, побачивши вміст вказаного відділення, в останнього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
В подальшому у вищевказаний час із метою реалізації свого раптового, злочинного, корисливого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу проник в салон та тентоване багажне відділення автомобіля «УРАЛ» державний номерний знак НОМЕР_1 та викрав належне ОСОБА_6 майно на загальну суму 21 976,36 грн та майно військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 768,75 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судами покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що на її думку стало наслідком неповного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, які мали вплив на призначення справедливого покарання, просить змінити судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. 
На обґрунтування своїх доводів сторона захисту вказує на те, що під час роз`яснення у судовому засіданні положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) ОСОБА_5 , будучи юридично неграмотним, в повній мірі не зрозумів, що означає вказана норма, тому не міг належним чином захистити свої інтереси.
Також стверджує, що судом не в повній мірі досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого, якому 59 років, є майстром зі зварювання та ремонту автомобілів, з початку повномаштабного вторгнення є волонтером МБФ «Сімейне вогнище», має подяки та відзнаки, має досить міцні соціальні зв`язки - є одруженим, має дітей, користується авторитетом у територіальній громаді, є людиною, яка має повагу та перебуває на доброму рахунку, що цим правопорушенням не було завдано суттєвої шкоди, та не враховано обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 .
На думку сторони захисту, те що обвинувачений надав згоду на проведення огляду домоволодіння без ухвали слідчого судді та добровільна видача співробітникам досудового слідства апаратури відеоспостереження, встановленого на його домоволодінні, яка містила відеозаписи з обставинами вчинення ним правопорушення є фактом активного сприяння розкриттю злочину.
Наголошує, що під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, захисником було подане усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання стороні захисту часу на збір та подачу додаткових доказів, що характеризують особу обвинуваченого та можуть впливати на визначення розміру покарання, однак воно не було розглянуто цим судом, що позбавило сторону захисту можливості реалізації своїх процесуальних прав та подачі додаткових доказів.
Мотиви Суду
Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті при вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, у випадках, визначених ч. 2 цієї статті.
Відповідно до ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, у вироку суду зазначено, що суд, роз`яснивши ОСОБА_5 положення ч. 3 ст. 349 КПК, зокрема щодо того, що сторони у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку. При цьому судом встановлено, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. 
На підставі чого, місцевий суд визначив наступний порядок дослідження доказів: допитати обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та з процесуальних питань, які наявні у матеріалах провадження.
Посилання сторони захисту на те, що, будучи юридично не освідченим, за відсутності захисника ОСОБА_5 не зрозумів положень ч. 3 ст. 349 КПК, є необґрунтованим. Із наданих стороною захисту копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_5 надав детальні показання щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. При цьому суд роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК, зокрема у частині, що сторони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорюються та з`ясував, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин. Сумніву у добровільності їх позиції у суду не було. Крім того, ОСОБА_5 не обвинувачувався у вчиненні особливо тяжких злочинів, а тому участь захисника не була обов`язковою. При цьому як встановлено в судовому рішенні цим судом було досліджено наявні у матеріалах провадження дані, що характеризують особу засудженого. 
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених у цій статті, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
Місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкцій частин статей, за якими він визнаний винуватим, місцевий суд врахував дані, що характеризують особу винного, зокрема те, що він одружений, на підставі ст. 89 КК є таким, що не має судимостей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, компрометуюча інформація відносно нього за місцем проживання відсутня. Також суд урахував щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання. 
Із позицією місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_5 покарання погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, перевіривши доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними.
При цьому, суд спростував доводи сторони захисту про те, що місцевим судом безпідставно не враховано обставини, яка пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам досудового розслідування допомоги в установленні невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. 
Як зазначив суд апеляційної інстанції, органами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акта, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. При цьому, стороною захисту не зазначено, які саме дії обвинуваченого слід розцінити як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Натомість кримінальні правопорушення не були припинені ОСОБА_5 самостійно, а були розкриті внаслідок діяльності правоохоронних органів. 
Також суд апеляційної інстанції вказав, що наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків та подяк за здійснення благодійної діяльності, самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, з урахуванням характеру вчинених діянь, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та не можуть слугувати безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. 
Не вбачає підстав для застосування до засудженого положень статей 69, 75, 76 КК, як про це йдеться у касаційній скарзі, й колегія суддів.
Щодо доводів захисниці про те, що суд апеляційної інстанції не вирішив її усного клопотання про відкладення розгляду справи для надання стороні захисту додаткового часу на збір та подачу додаткових доказів, які характеризують особу обвинуваченого, що побавило захист можливості реалізації своїх процесуальних прав та подачі додаткових доказів, то колегія суддів виходить з такого.
Так, вирок було ухвалено 25 липня 2025 року, не погодившись з ним захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, доводи якої зі змісту ухвали апеляційного суду, є аналогічними доводам касаційної скарги. Розгляд провадження судом апеляційної інстанції відбувся 30 вересня 2025 року, тобто через два місяці після ухвалення вироку місцевим судом. При цьому захисник не була позбавлена можливості зібрати та долучити такі матеріали до провадження, не зазначає про будь-які причини неможливості вчинення таких дій захисник і в касаційній скарзі.
Крім того, як убачається зі змісту скарги, вимога захисника до суду касаційної інстанції полягає у зміні судових рішень, призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК, разом із тим, будь-яких додаткових матеріалів, які характеризують особу винного вона не долучає. Колегія суддів зауважує, що з дати постановлення рішення апеляційного суду пройшло більше трьох місяців.
Таким чином, посилання на те, що сторона захисту була позбавлена можливості під час апеляційного розгляду подати додаткові матеріали, які характеризують особу винного є неприйнятним, а невирішення апеляційним судом клопотання про відкладення розгляду справи, як про це стверджується у касаційній скарзі, у цьому конкретному провадженні, з урахуванням позиції сторони захисту, не свідчить про незаконність прийнятого апеляційним судом рішення.
Призначене ОСОБА_5 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК.
Судові рішення є обґрунтованими, умотивованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3