УХВАЛА

18 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/1114/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради
на рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 (суддя: Рильова В.В.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 (колегія суддів: Лакіза В.В., Білоусова Я.О., Крестьянінов О.О.)
у справі за позовом Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрів Гранд-Буд"
про зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
1.          У березні 2025 року Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Покрів Гранд-Буд" передати скраплений газ у кількості 3 790 л відповідно до Договору про закупівлю товарів №ТО5/25-2 від 25.05.2020.
2.          Господарський суд Харківської області рішенням від 30.06.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, відмовив у задоволенні позову.
3.          03.11.2025 Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
4.          Верховний Суд ухвалою від 24.11.2025 касаційну скаргу Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради залишив без руху на підставі ч.2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) як таку, що оформлена з порушеннями п.5 ч.2 ст.290 ГПК. Крім того, Верховний Суд, враховуючи предмет позову, а також положення ст.12 ГПК, вважав, що ця справа №922/1114/25 є малозначною, хоч суд першої інстанції в ухвалі від 31.03.2025 про відкриття провадження у цій справі зазначив, що позов не відповідає ознакам малозначної справи, тому запропонував скаржнику зазначити виключні випадки подання касаційної скарги, передбачені підпунктами "а"-"г" п.2 ч.3 ст.287 ГПК, з належним обґрунтуванням необхідності відкриття касаційного провадження.
5.          04.12.2025 Спеціалізоване комунальне підприємство "Харківзеленбуд" Харківської міської ради через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з заявою про усунення недоліків, поданою на виконання ухвали Верховного Суду від 24.11.2025, в якій навело обґрунтування підстави касаційного оскарження рішень, передбаченої п.3 ч.2 ст.287 ГПК, а також вказало, що має право на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій з огляду на винятки, передбачені п.2 ч.3 ст.287 ГПК.
6.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
7.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
8.          Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
9.          Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
10.          У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
11.          Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
12.          Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
13.          Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про витребування (передання) майна (скрапленого газу) у кількості 3 790 л на суму 45 480 грн (що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.
14.          Водночас касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли би бути визнані такими, що підпадають під дію пунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.
15.          Скаржник, посилаючись на підпункти а), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, зокрема, зазначає: 
"правові питання, які постали перед судами першої та апеляційної інстанції, які, на наше переконання, також, підлягають вирішенню в суді касаційної інстанції є: "Чи підлягає застосуванню до правовідносин за договором поставки нафтопродуктів положення параграфу 1 глави 66 ЦК України, враховуючи положення ч. 1 ст. 667 ЦК України, якщо умови договору поставки нафтопродуктів не передбачають порядку та умов зберігання нафтопродуктів до їх передання?; "Чи свідчить сплив передбаченого договором поставки нафтопродуктів строку на передачу нафтопродуктів покупцю про повне виконання постачальником обов`язку передати нафтопродукти у розумінні ст. 663, 664 ЦК України, якщо право власності на такі нафтопродукти перейшли до Покупця раніше від їх передання?"; вищезазначена правова проблема створює тривалу у часі відсутність єдиного підходу до вирішення актуальної проблеми.
Відсутність такого підходу полягає у тому, що такі правовідносини в достатній мірі не врегульовані ЦК України, Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держпродспоживстандарту № 281/171/578/155 від 29.05.2008, або будь-якими іншими актами цивільного законодавства в цій сфері.
Тобто, не тільки спірні правовідносини, а й правовідносини необмеженого кола учасників подібних за змістом правовідносин (які є розповсюдженими) можуть мати аналогічні правові проблеми, що характеризує її кількісний показник. Також, кількісний показник вищезазначеної правової проблеми на момент подання касаційної скарги характеризується щонайменше 3 (трьома) рішеннями суду першої інстанції відносно Позивача, які набрали законної сили із неоднаковим застосуванням норми матеріального права у подібних правовідносинах, що має наслідком ухвалення різних (протилежних) висновків суду.
В свою чергу, про якісний критерій виключної правової проблеми у даній справі свідчать такі обставини: відсутність сталої судової практики, як і відсутність будь-якого висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах; необхідність визначення наявності/відсутності обов`язків постачальника нафтопродуктів, передбачених параграфом 1 глави 66 ЦК України, враховуючи положення ч. 1 ст. 667 ЦК України судами першої та апеляційної інстанції було застосовані норми матеріального таким чином, що постає питання щодо дотримання принципів законності, пропорційності, справедливості, добросовісності, розумності; перегляд даної справи потрібен з метою унеможливлення неправильного застосування судами норм матеріального права, під час розгляду інших позовів Позивача до інших постачальників нафтопродуктів, а також справ між іншими учасниками подібних правовідносин.
…
Позивач є комунальним підприємством, створеним з метою утримання, обслуговування, благоустрою, ремонту та створення нових об`єктів зеленого господарства міста Харкова.
В умовах повномасштабної війни проти росії, Позивач не може дозволити собі здійснення будь-яких понаднормових витрат або будь-які безпідставні списання нафтопродуктів.
Попри малозначність справи, яка обумовлюється виключно цінами, які діяли станом на 2020 рік, тобто поза хронологічними межами війни та воєнного стану в Україні, Позивач гостро потребує нафтопродукти, зокрема, якими володіє на праві власності, втім фактично не може отримати внаслідок невиконання постачальниками своїх зобов`язань".
16.          Зі змісту касаційної скарги вбачається, що обґрунтування того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, фактично зводиться до обґрунтування таких загальних підстав касаційного оскарження, як неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено п.3 ч.2 ст.287 ГПК.
17.          Натомість фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить достатніх аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів, зокрема, скаржник не наводить, в чому саме полягає різне тлумачення судами норм права.
18.          Також, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для скаржника та/або становить значний суспільний інтерес.
19.          Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
20.          Верховний Суд дослідив та оцінив доводи скаржника, ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для скаржника та/або становить значний суспільний інтерес.
21.          Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
22.          Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
23.          При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
24.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
25.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
26.          Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
27.          Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
28.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №912/3048/24 за касаційною скаргою Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                                О. Кібенко

Судді                                                                                                    С. Бакуліна

                                                                                                                        В. Студенець