Ухвала
Іменем України

14 січня 2026 року
м. Київ

справа № 509/215/15
провадження № 61-16449ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Попової Олени Анатоліївни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», на дії та рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця, в якій просив поновити йому строк для подання скарги;
визнати протиправною постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. про зняття арешту з коштів від 19 грудня 2024 року в частині часткової відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з зарплатного рахунку, прийняту в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2; 
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. винести постанову, якою повністю зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , що надходять на рахунок НОМЕР_1 AT «ПроКредит Банк»; 
визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. вчиненні в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, які полягають у примусовому списанні 18 грудня 2024 року грошових коштів у розмірі 190 096,06 грн з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 в АТ «ПроКредит Банк», які були помилково зараховані на вказаний рахунок 02 грудня 2024 року як фінансова (благодійна) допомога;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В. О. вчинити дії в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо повернення грошових коштів у розмірі 190 096,06 грн на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 в АТ «ПроКредит Банк», які булу списані 18 грудня 2024 року.

Пропуск встановленого статтею 449 ЦПК України строку звернення до суду зі скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Попова О. А. мотивувала тим, що скаргу подано з дотриманням строків, оскільки судове провадження частково відновлено за ухвалою суду від 04 квітня 2025 року, без відновлення зазначеного провадження не можливо було розглядати скаргу на дії/бездіяльність виконавця. Також представник скаржника посилалася на підпункт 4 пункту 10-2 Розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Крім того, посилалася на неможливість подання скарги у встановлений законом строк, у зв`язку із знищенням матеріалів справи № 509/215/15-ц, що є перешкодою для розгляду такої скарги та необхідністю відновлення втраченого провадження, яке було відновлено частково лише 04 квітня 2025 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області.

Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 24 квітня 2025 року скаргу залишив без розгляду.

Одеський апеляційний суд постановою від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника Попової О. А. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишив без задоволення, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року - без змін.

26 грудня 2025 року адвокат Попова О. А. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було прийнято до уваги того факту, що строк пропущений із поважних причин.Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції). ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався 20 грудня 2024 року, коли отримав відповідь приватного виконавця на свою заяву та перевірив рахунок, де виявив неправомірне списання коштів, а тому граничним строком на подання скарги було 30 грудня 2024 року. 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 було видано копію рішення суду від 10 лютого 2015 року у справі № 509/215/15-ц та повідомлено, що справа знищена за строками давності. ОСОБА_1 подав заяву про відновлення втраченого судового провадження № 509/215/15-ц. Втрачене судове провадження було відновлено частково ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 квітня 2025 року. Вважає, що скаргу на дії, рішення виконавця неможливо було розглядати до відновлення втраченого судового провадження у справі № 509/215/15-ц. Скарга на дії, рішення виконавця подана протягом 10 днів з дня постановлення судом ухвали від 04 квітня 2025 року про відновлення втраченого судового провадження. Суд безпідставно не прийняв дані обставини як поважні при вирішення питання поновлення строку на подання скарги на дії, рішення виконавця. 

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 509/215/15-ц, виданого 01 квітня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 550,02 доларів США, 6 000,00 грн та 2 196,64 грн судового збору.

10 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В. О. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого листа № 2-1664/09, який видано 17 листопада 2009 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 68 113,24 грн.
У той же день приватним виконавцем об`єднано виконавчі провадження № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2.

В ході проведення виконавчого провадження 05 червня 2023 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 та надіслано її на виконання до ТОВ «Індустріальне Обладнання».

09 листопада 2023 року в межах виконання зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 (дата об`єднання 10 березня 2020 року) до складу якого входить два виконавчих провадження з виконання наступних виконавчих документів винесено постанову № НОМЕР_4 про арешт коштів боржника, яку надіслано для виконання до АТ «ПроКредит Банк». Згідно із постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

15 листопада 2023 року до приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_1 з проханням визначити рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПроКредит Банк» для здійснення видаткових операцій. У заяві ОСОБА_1 вказав, що на виконанні у виконавця перебуває зведене виконавче провадження та зазначив їх номери.

Отже, з 15 листопада 2023 боржник ОСОБА_1 був обізнаний про існування зведеного виконавчого провадження, оскільки було накладено арешт на кошти боржника та він звернувся до приватного виконавця з відповідною заявою про визначення поточного рахунку .

17 грудня 2024 року до приватного виконавця звернулась адвокат Попова О. А., яка діє в інтересах боржника ОСОБА_1 , із заявою про зняття арешту із зарплатного рахунку, а саме - з коштів ОСОБА_1, що надходять на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПроКредит Банк». До заяви додала виписку руху коштів по рахунку, з якого видно, що на рахунок надходять кошти не тільки заробітної плати.

18 грудня 2024 року з рахунку боржника списано 190 096,06 грн, які в той же день розподілені, а саме - 172 814,62 грн перераховано стягувачу, а 17 281,44 грн перераховано, як основна винагорода виконавця.

19 грудня 2024 року постановою приватного виконавця частково задоволено заяву адвоката Попової О. А., та знято арешт з коштів заробітної плати у розмірі 5 651,06 грн та з коштів, що будуть в подальшому надходити на рахунок, як кошти заробітної плати, знято арешт з інших коштів на які згідно з вимогами чинного законодавства заборонено звертати стягнення.

20 грудня 2024 року приватним виконавцем надано відповідь адвокату Поповій О. А. на заяву від 17 грудня 2024 року, яку надіслано зворотним листом на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 

21 грудня 2024 року на адресу приватного виконавця надійшла заява ТОВ «Індустріальне Обладнання» від 16 грудня 2024 року з проханням зняти арешт з коштів у розмірі 200 445,00 грн, оскільки кошти бухгалтером підприємства перераховано ОСОБА_1 помилково.

24 грудня 2024 року приватний виконавець надіслав відповідь ТОВ «Індустріальне Обладнання», в якій зазначив, що керуючись статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» він не може зняти арешт з коштів, оскільки така підстава, як зняття арешту з коштів, які помилково перераховані, відсутня, а арешт з таких коштів може бути знято за рішенням суду. Відповідь надіслано на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 24 грудня 2024 року разом з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 червня 2023 року.

20 січня 2025 року до приватного виконавця від адвоката Попової О. А. надійшли заяви від 17 січня 2025 року щодо ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № НОМЕР_4 та № НОМЕР_3.

29 січня 2025 адвокат Попова О. А. ознайомилась з матеріалами виконавчих проваджень, про що свідчить підпис під заявами.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Скарга ОСОБА_1 містить дату, коли він дізнався про порушення своїх прав - 20 грудня 2024 року, отже, як зазначено в скарзі, граничним строком на подання скарги є 30 грудня 2024 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 було відомо про наявність зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 та з 20 грудня 2024 року йому стало відомо про винесення приватним виконавцем постанови від 19 грудня 2024 року, однак скаргу до суду представник ОСОБА_1 подала лише 14 квітня 2025 року, тобто майже через чотири місяці після обізнаності ОСОБА_1 про можливе порушення його прав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені законом про виконавче провадження, є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20), від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20).

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г, від 29 лютого 2024 року у справі № 289/2293/23, від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13.

Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного/приватного виконавця саме на заявника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Згідно зі статтею 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20)).
У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) Верховний Суд зазначає, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Також, Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20) вказано на те, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

Встановивши, що зі скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду з порушенням строку, встановленого статтею 449 ЦПК України та частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду зі скаргою ним не надано, а викладені скаржником обставини не є поважними, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в поновленні пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою та залишення скарги без розгляду.

Висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами застосовані правильно.

Наведені у скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні. 

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Попової Олени Анатоліївни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 квітня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», на дії та рішення приватного виконавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 Є. В. Коротенко	
		
	М. Ю. Тітов