ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року 
м. Київ
справа №460/6133/24
адміністративне провадження № К/990/24975/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шарапи В.М.,
суддів - Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 травня 2025 року у складі колегії суддів: Гінди О.М. (головуючий), суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В. у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. У червні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26 квітня 2024 року № 172650008658 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII з 19 квітня 2024 року зарахувавши до страхового стажу зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 період роботи з 10 жовтня 1985 року по 8 грудня 1986 року в Томашгородському спецкар`єрі.
2. Рівненський окружний адміністративний суд рішенням від 5 серпня 2024 року позов задовольнив. 
Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 26 квітня 2024 року №172650008658 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Зобов`язав ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону № 796-XII, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 10 жовтня 1985 року по 8 грудня 1986 року.
3. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 9 травня 2025 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позову.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що станом на 1 січня 1993 року позивачка не проживала, і не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення терміном не менше 3 років, і як наслідок відповідач дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення пенсійного віку позивачки та призначення пенсії за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
4. Судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини, що мають значення для вирішення справи:
4.1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народилась в смт. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 5 січня 1998 року Рокитнівським РВ УМВС України в Рівненській області.
4.2 Позивачка є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 6 грудня 1994 року Рівненською обласною державною адміністрацією.
4.3 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
4.4 З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та 26 квітня 2024 року прийнято рішення № 172650008658 про відмову у призначенні пенсії, оскільки станом на 1 січня 1993 року заявниця прожила в зоні ЧАЕС менше ніж 3 роки. Також вказано, що вік заявниці 56 років 6 місяців 1 день, страховий стаж становить 30 років 8 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 10 жовтня 1985 року по 8 грудня 1986 року.
4.5 Уважаючи таку відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права порушеними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Короткий зміст вимог і узагальнені доводи касаційної скарги, узагальнені позиції інших учасників справи: 
5.  ОСОБА_1  подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього ж суду.
5.1 На обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20.
6. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу. Уважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому у задоволенні касаційної скарги необхідно відмовити.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
7. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, у межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить із такого.
8. Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
9. Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
10. Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 9 березня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
11. Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
12. Пунктом 2 статті 9 Закону № 796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
13. Згідно статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
14. Відповідно до вимог статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
15. Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
16. Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
17. Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що:
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;
*Відповідно до примітки початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
18. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення на 1 січня 1993 роки не менше 3 років. При цьому пенсійний вік такої особи зменшується на 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років у вказаній зоні. При цьому, на застосування початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки мають особи, які проживали або працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і Закону №796-XII.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 1 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
19. За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.
20. Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.
21. Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року №13-1).
22. Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
23. Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII).
24. Суд апеляційної інстанції встановив, що смт. Томашгород Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Записами трудової книжки позивачки НОМЕР_1 підтверджено період її роботи в Томашгородському спецкар`єрі з 10 жовтня 1985 року по 8 грудня 1986 року (1 рік 1 місяць 27 днів), звільнена у зв`язку з виїздом на навчання.
Згідно архівної довідки Рівненського державного гуманітарного університету від 19 червня 2023 року № 121-01/1-17, ОСОБА_2 відповідно до наказу № 228-с від 29 листопада 1986 року зарахована слухачем підготовчого відділення за спеціальністю «Математика і фізика» з 1 грудня 1986 року (денна форма). З 1 вересня 1987 року зарахована на 1 курс у Рівненський державний педагогічний інститут ім. Д.З. Мануїльського (денна форма). Відповідно до наказу № 283-с від 14 листопада 1990 року переведено на індивідуальний навчальний план з 20 листопада 1990 року у зв`язку з працевлаштуванням.
Також, записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджено період роботи позивачки з 20 листопада 1990 року по 1 червня 1991 року (6 місяців 12 днів) в Єльнівській НСШ Рокитнівського району Рівненської області та з 15 серпня 1992 року по 30 вересня 1999 року у Сновидовицькій СШ Рокитнівського району Рівненської області (4 місяці 17 днів).
Населені пункти Сновидовичі та Єльне Рокитнівського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Позивачка працювала у населених пунктах:
- Томашгород (1 рік 1 місяць 27 днів),
- Сновидовичі (6 місяців 12 днів),
- Єльне (4 місяці 17 днів), тобто станом на 1 січня 1993 року позивачка проживала (працювала) у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, що не є достатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Суд апеляційної інстанції оцінив подано довідку Томашгородського старостинського округу № 1 від 10 квітня 2024 року № 581, якою підтверджується факт саме реєстрації позивачки з 26 квітня 1986 року по 1 грудня 1988 року в смт. Томашгород Сарненського району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Однак, оскільки факт реєстрації в смт. Томашгород Сарненського району Рівненської області не підтверджує фактичне проживання (роботу) позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, враховуючи навчання у Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського на денній формі навчання та віддаленість місця навчання (м. Рівне) від смт. Томашгород, а тому така довідка не взята до уваги судом апеляційної інстанції, як доказ проживання позивачки у зоні гарантованого (добровільного) відселення.
25. Враховуючи вищенаведене, Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування проживання (роботи) особи у зоні гарантованого добровільного відселення, однак матеріалами справи не підтверджено факт постійного проживання (роботи) позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.
26. Також колегія суддів не враховує посилання позивачки в касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 460/2589/20, оскільки, незважаючи на подібність спірних відносин, обставини справи, які є суттєвими для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ, є відмінними.
27. Таким чином, під час касаційного перегляду справи доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права не знайшли підтвердження, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
28. Ураховуючи наведене колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.
29. За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
30. Ураховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судом апеляційної інстанції рішення, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя: В.М. Шарапа 
Судді: Я.О. Берназюк
С.М. Чиркін