ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 753/17757/19
провадження № 61-111св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», до якої приєдналася ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Поливач Л. Д., Верланова С. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., у якому просили визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25 листопада 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М., про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, обґрунтовували тим, що вони є співвласниками зазначеної квартири, яка була передана в іпотеку АТ «УкрСиббанк» на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за двома кредитними договорами від 19 лютого 2008 року.
Банк на порушення вимог статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та пункту 5.2.1. договору іпотеки передав оригінал договору іпотеки ТОВ «Кей-Колект», яке, у свою чергу, здійснило оформлення права власності без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та без повідомлення про порушення основного зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку».
25 листопада 2015 року приватний нотаріус Кобелєва А. М. незаконно, за відсутності доказів надіслання їм письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором та окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснила реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «Кей-Колект», чим позбавила їх права власності на нерухоме майно.
Посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте нотаріусом з порушенням Конституції України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просили позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року в позові відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачі обрали неефективний спосіб захисту. 18 лютого 2020 року ТОВ «Кей-Колект» відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_3 . Скасування оспорюваного запису про право власності жодним чином не захистить і не відновить порушене право позивачів.
Постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року залишено без змін.
Постанова мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ефективним способом захисту права в спірних правовідносинах є витребування майна з чужого незаконного володіння.
Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року в частині позовних вимог до АТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 червня 2022 року, у частині позовних вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив, зокрема з того, що апеляційний суд, дійшовши висновку, що скасування оспорюваного запису про право власності не відновить порушене право позивачів, не врахував, що перехід права власності до іпотекодержателя був здійснений на підставі державної реєстрації та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року залучено до участі в справі ОСОБА_1 як правонаступника померлої ОСОБА_6 .
Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року в частині вимог до АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Скасовано державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. 25 листопада 2015 року, індексний номер 26467780 від 25 листопада 2019 року, номер запису про право власності 12216299.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги обґрунтовані. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між банком та/або ТОВ «Кей-Колект» і позивачами не укладався. Перехід права власності до іпотекодержателя був здійснений на підставі державної реєстрації.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та заяви про приєднання до касаційної скарги
У грудні 2023 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року й ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-178гс15, від 17 лютого 2016 року в справі № 6-2407цс15, від 16 листопада 2016 року в справі № 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року в справі № 6-17цс17 та в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі № 911/2534/17, від 15 травня 2018 року в справі № 911/3210/17, від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 16 липня 2019 року в справі № 926/1326/15, від 22 жовтня 2019 року в справі № 923/876/16, від 15 січня 2020 року в справі № 200/19766/16-ц, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року в справі № 910/10011/19, від 27 жовтня 2021 року в справі № 545/1883/20, від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц, від 13 липня 2022 року в справі № 199/8324/19, від 01 березня 2023 року в справі № 522/22473/15-ц, від 04 липня 2023 року в справі № 373/626/17, від 29 серпня 2023 року в справі № 910/5958/20, від 12 жовтня 2023 року в справі № 499/895/19.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Державна реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» припинила свою дію з моменту відчуження спірного майна та реєстрації права власності на нього за ОСОБА_3 , тому її формальне скасування не відновить порушене право позивачів.
Крім того позивачі звернулися до суду з пропуском позовної давності, оскільки, знаючи про факт наявності кредитної заборгованості перед банком, не погашаючи кредит протягом десяти років, повинні були та могли дізнатися про факт державної реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру в межах позовної давності.
У березні 2024 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду заяву про приєднання до касаційної скаргиТОВ «Кей-Колект», у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року й залишити в силі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 травня 2021 року у відповідній частині.
Вимоги заяви мотивує тим, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи. Як і ТОВ «Кей-Колект» посилається на те, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту та звернулися до суду з пропуском позовної давності. Також вважає, що вона має бути належним позивачем у цій справі.
АТ «УкрСиббанк» з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року не зверталося, а ТОВ «Кей-Колект» не є уповноваженою особою на подання касаційної скарги від імені банку, тому постанова апеляційного суду в частині вимог до АТ «УкрСиббанк» у касаційному порядку не переглядається.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
28 лютого 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2024 року прийнято заяву ОСОБА_3 про приєднання до касаційної скарги ТОВ «Кей-Колект».
Позивачі через представника ОСОБА_7 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просять залишити її без задоволення.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволенню з таких підстав.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга ТОВ «Кей-Колект», до якої приєдналася ОСОБА_3 , підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
19 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладені договір про надання споживчого кредиту № 11300476000, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 97 000,00 доларів США з терміном повернення до 19 лютого 2018 року, а також кредитний договір № 11300826000.
На забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами у цей же день (19 лютого 2008 року) між банком (іпотекодержателем), з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (іпотекодавцями), з іншої сторони, укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
У пункті 5.2.1 розділу 5 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Зокрема, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступним способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (пункт 5.2.1); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (пункт 5.2.2); позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.3).
13 лютого 2012 року АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу і договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, предметами яких є, зокрема передача банком товариству усіх прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з позивачами.
У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у встановлені договором терміни, у 2014 році ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 753/20272/14-ц).
12 лютого 2015 року в справі № 753/20272/14-ц суд ухвалив заочне рішення, яким солідарно стягнув із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 01 грудня 2013 року, у загальному розмірі 1 623 280,41 грн, що еквівалентно 125 340,16 доларів США.
25 листопада 2015 року приватний нотаріус Київського нотаріального округу Кобелєва А. М. здійснила реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 26467780 від 25 листопада 2015 року 15:59:00, номер запису про право власності: 12216299).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 20 лютого 2018 року підставою для проведення державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» є договір іпотеки від 19 лютого 2008 року № 408.
18 лютого 2020 року ТОВ «Кей-Колект» відчужило спірну квартиру на користь ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. 
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина перша статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час проведення спірної державної реєстрації права власності) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як установлено в частині першій статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Умовами договору іпотеки від 19 лютого 2008 року сторони погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки лише на підставіокремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Установивши, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», сторони не укладали, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що в державного реєстратора не було правових підстав для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 19 лютого 2008 року, у зв`язку з чим дійшов до правильного висновку про її скасування. 
Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.
Доводи ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 про неналежний спосіб захисту не заслуговують на увагу. Фактично такі доводи вже перевірялися Верховним Судом під час попереднього касаційного розгляду цієї справи (постанова від 09 серпня 2023 року), за результатами чого Верховний Суд дійшов до висновку про належність обраного позивачами способу захисту їхніх порушених прав, оскільки перехід права власності до іпотекодержателя був здійснений на підставі державної реєстрації.
Верховний Суд зазначив, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, є правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.
Перший правочин, за яким був здійснений перехід права власності від позивачів до іпотекодержателя є саме реєстрація права власності відповідно до іпотечного договору за відповідачем ТОВ «Кей-Колект», який відчужив спірну квартиру вже після пред`явлення позову до нього. Відповідно вимога про скасування цієї державної реєстрації є належним способом захисту порушеного права позивачів.
Посилання в касаційній скарзі на пропуск позовної давності колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на викладене.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ «Кей-Колект» заявило про застосування спливу позовної давності, посилаючись на те, що з часу державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» (25 листопада 2015 року) до звернення позивачів до суду (10 вересня 2019 року) минуло більше трьох років.
Заперечуючи проти спливу позовної давності, позивачі зазначали про те, що про оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності вони дізналися лише 20 лютого 2018 року, після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підтвердження чого надали суду відповідний витяг. Дізнатися раніше про порушення своїх прав вони не могли, оскільки не брали участі в державній реєстрації, є зареєстрованими і проживають у спірній квартирі до цього часу.
Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про те, що про порушення своїх прав позивачі дізнались чи могли дізнатися раніше, ніж у лютому 2018 року (зокрема, що після проведення державної реєстрації права власності на квартиру відповідач повідомив позивачів про таке рішення), колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позов пред`явлений у межах позовної давності.
Інші аргументи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріально і процесуального права.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», до якої приєдналася ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	Є. В. Коротенко В. М. Коротун Є. В. Краснощоков М. Ю. Тітов