ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Київ

справа № 569/7603/22

провадження № 61-6929св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач - військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) про поновлення строку на оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним
та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення
на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що у період з липня 1991 року до 17 травня 2022 року вона працювала у відповідача на посаді завідувача бібліотеки клубу.
Наказом військової частини НОМЕР_1 від 17 травня 2022 року № 122 її було звільнено з посади завідувача бібліотеки клубу за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, що передбачено пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Посилалася на те, що звільненню передувало застосування до неї заходів дисциплінарного впливу - оголошено догани відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30 листопада 2021 року № 188 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЗСУ ОСОБА_1 » та відповідно до пункту 3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13 травня 2022 року № 118. 
Вважала звільнення її з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним, так як вона фактично двічі притягнута до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок: наказом від 13 травня 2022 року № 118 їй оголошено догану, а наказом від 17 травня 2022 року № 122 - звільнено за той самий проступок.
Вказувала, що систематичного невиконання без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором вона не допускала.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: поновити їй строк на оскарження наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30 листопада 2021 року № 188 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЗСУ ОСОБА_1 », визнати його протиправним та скасувати; визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 13 травня 2022 року № 118 про винесення догани; визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 17 травня 2022 року № 122 про її звільнення з посади завідувача бібліотеки клубу; поновити її на посаді завідувача бібліотеки клубу та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада
2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на оскарження наказу командира в/ч НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності про винесення догани, визнання протиправним та скасування пункту наказу командира в/ч НОМЕР_1 про винесення догани, визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 про звільнення з посади завідувача бібліотеки клубу, поновлення на посаді завідувача бібліотеки клубу, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела поважності причин пропуску строку для оскарження наказу від 30 листопада 2021 року № 188 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ЗСУ ОСОБА_1 », але позов задоволенню не підлягає саме з підстав його необґрунтованості, а відтак наслідки пропуску строку звернення до суду із цим позовом у даному випадку застосуванню не підлягають.
Позивач допустила неналежне виконання покладених на неї трудових обов`язків в частині, що стосується дбайливого ставлення до майна власника, з яким укладено трудовий договір та інструкції про порядок обліку, поповнення перевірки, вилучення та списання документів з фондів бібліотек у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 28 червня 2018 року № 239, зокрема, ОСОБА_1 на власний розсуд (без заяви про необхідність внесення змін в інвентарні книги до командування частини) проводила виправлення інвентарних номерів та вартості документів бібліотечного фонду бібліотеки клубу в/ч НОМЕР_1 , тому оспорюваний наказ від 30 листопада 2021 року № 188 про оголошення ОСОБА_1 догани винесений відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства.
Накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконним в установленому порядку не визнані та є чинними, що підтверджують факт систематичного порушення працівником трудових обов`язків, тому роботодавець законно звільнив ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Доводи позивача щодо незаконного звільнення з підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності за один і той же дисциплінарний проступок на думку місцевого суду спростовуються дослідженням наказу від 13 травня 2022 року № 118 та наказу про звільнення від 17 травня 2022 року № 122, адже у них встановлені різні підстави застосування норм права.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2024 року в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Визнано незаконним та скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 17 травня
2022 року №122 про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача бібліотеки клубу.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача бібліотеки клубу в/ч НОМЕР_1 
з 18 травня 2022 року.
Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 518 089,20 грн без утримання прибуткового податку
й інших обов`язкових платежів.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування наказів про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, оскільки зазначені накази винесені роботодавцем з дотриманням норм КЗпП України.
Разом з тим, суд першої інстанції не встановив та не надав оцінку, у чому полягали проступки, що стали підставою для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи не застосовувалися вже за ці проступки дисциплінарні стягнення, навіть якщо вони не оскаржувались.
Суд апеляційної інстанції вважав, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарних проступків, за які вже застосовані стягнення у вигляді доган, що вказує про подвійне притягнення її до дисциплінарної відповідальності за одні і ті самі проступки, що є порушенням статті 61 Конституції України та статті 149 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2025 року до Верховного Суду, в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Отже, постанова апеляційного суду оскаржується тільки в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , а тому відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, в іншій частині не перевіряється.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарних проступків, за які вже застосовані стягнення у вигляді доган, оскільки винесені попередні догани і є підтвердженням систематичності невиконання позивачем покладених на неї трудових обов`язків. Вказує, що після оголошення двох доган було виявлено, що поведінка працівника не виправилася.
Вказує, що порушення ОСОБА_1 було триваючим, адже, після винесення їй догани 13 травня 2022 року за відмову від виконання посадових обов`язків та вказівок керівництва військової частини, порушення колективного та трудового договору, вимога керівництва так і не була виконана.
Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, скасувавши наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 17 травня 2022 року № 122 повністю, а не тільки в частині звільнення ОСОБА_1 

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2025 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними й не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та зупинено виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року в частині, яка не підлягала негайному виконанню. 

23 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права 
без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду 
від 06 грудня 2018 року у справі № 755/19222/17, від 12 серпня 2021 року у справі 
№ 264/1518/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 760/13955/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга в/ч НОМЕР_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Частинами першою та другою статті 148 КЗпП Українипередбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до статті 149 КЗпП Українидо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, саме роботодавець повинен довести, що застосування таких заходів дисциплінарного стягнення відбулося без порушення законодавства про працю, зокрема, довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18.

Велика Палата Верховного Суду наголошувла, що працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, зокрема, оспорювані накази, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача було звільнено за вчинення дисциплінарних проступків, за які вже застосовані стягнення у вигляді доган, що вказує про подвійне притягнення її до дисциплінарної відповідальності за одні і ті самі проступки, що є порушенням статті 61 Конституції України та статті 149 КЗпП України, оскільки підставою для звільнення 17 травня 2022 року стало попереднє застосування дисциплінарного стягнення: оголошення догани наказом від 30 листопада 2021 року № 188 та наказом від 13 травня 2022 року № 118, а також попередня робота працівника.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 було звільнено за систематичне невиконання трудових обов`язків за триваюче порушення трудової дисципліни, є безпідставними, оскільки, як наведено вище, для правомірного звільнення працівника відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП Українинеобхідно встановлення порушення ним трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником саме після того, як до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.
Обов`язок доведення факту вчинення працівником саме нового порушення трудових обов`язків, яким роботодавець обґрунтовував наказ про звільнення, покладено саме на роботодавця.

Військова частина НОМЕР_1 не довела вчинення ОСОБА_1 нового порушення трудової дисципліни після оголошення їй догани 13 травня 2022 року, що було її процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Навіть у касаційній скарзі, вказуючи на те, що підстави наказів від 13 травня 2022 року (догана) та від 17 травня 2022 року (звільнення) були різними, заявник не наводить чіткого обґрунтування у чому полягало нове порушення трудової дисципліни з боку ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що відповідачем не доведено вчинення нового дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , після тих, за які до неї застосовано догани, а тому відсутні підстави для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Вжитий відносно ОСОБА_1 захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є неправомірним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено факту порушення позивачем покладених на неї посадових обов`язків у період після 13 травня 2022 року, після застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді догани.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судами обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Верховний Суд залишає судові витрати, понесені в суді касаційної інстанції за відповідачем, оскільки залишає його касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Поновити виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник