ОКРЕМА ДУМКА

судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Петрова Є. В. 

щодо ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 390/815/22 (провадження № 61-1098ск26)

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ДП «Долинське лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського  підприємства «Ліси України», треті особи: Великосеверинівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Фрунзе, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. 

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Долинське лісове господарство», в якому просив зобов`язати повернути частину земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021, яка розташована за межами населеного пункту території Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у стан придатний для використання за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звільнивши її, за його рахунок, від шести рядів лісових насаджень відповідно до схеми обстеження земельної ділянки, складеної 10 травня 2022 року.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником вищевказаної земельної ділянки площею 7,0854 га. Під час проведення у 2021 році топографо-геодезичних робіт з перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок земельної ділянки встановлено, що на частині земельної ділянки позивача знаходиться до шести рядів лісових насаджень ДП «Долинське лісове господарство», загальною площею 1,37 га, яка межує із земельною ділянкою позивача. Після звернення позивача до ДП «Долинське лісове господарство» із письмовою вимогою прибрати з його земельної ділянки лісові насадження, відповіді він не отримав.

Вказував, що звернення до Кіровоградського обласного лісового господарства щодо комісійного обстеження земельної ділянки до відновлення порушених прав позивача не призвели, а захист його інтересів прокурором неможливий через відсутність у останнього функції представництва інтересів громадян в суді. Наявність лісових насаджень, що перебувають на балансі держлісгоспу, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_1 , позбавляють його можливості у повній мірі використовувати 1,37 га сільськогосподарських угідь за цільовим призначенням, як наслідок, він звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року залишено без змін.

02 лютого 2026 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Петрова Є. В. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності та яка не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З таким висновком не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

У частині другій статті 6 Конституції України вказано, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституція України як закон прямої дії має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп; абзац сьомий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Перегляд судових рішень гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Згідно із частиною другою статті 17, частиною першою статті 36, пунктами 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судому системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (частина перша статті 388 ЦПК України).

Статтею 389 ЦПК України передбачене право касаційного оскарження. За частиною першою зазначеної статті учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

За вимогами частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, на який посилалась колегія, для цілей цього Кодексу малозначними справами єсправи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень, зокрема у справах незначної складності, що має наслідком відмову у відкритті касаційного провадження відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Такий особливий порядок доступу до касаційної інстанції зумовлений тим, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах, а оскарження в суді третьої інстанції має передусім відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону, мають значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника процесу.

Позовна заява ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі (повернення земельної ділянки), об`єктом вимоги є дія зобов`язаної сторони, що не піддається грошовій (вартісній) оцінці, а вирішення спору не вплине на склад майна сторін спору та не змінить власника майна.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

З урахуванням предмету позову (повернення земельної ділянки загальною площею 1,37 га), характеру спірних правовідносин, складності справи, вважаю, що колегія суддів помилкововіднесла дану справу до справ незначної складності та відмовила у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 рокута постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року за критерієм малозначності, та мала перевірити доводи касаційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права судами по суті із ухваленням відповідного судового рішення.

Вважаю, що касаційне провадження у цій справі необхідно було відкрити, оскільки така ситуація викликає у сторін відчуття невизначеності щодо наявного у них права на оскарження судового рішення й, як наслідок, може призвести до порушення права на доступ до суду як складового елементу права, на справедливий судовий розгляд, передбаченого в пункті 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. 

Суддя Є. В. Петров