УХВАЛА

02 лютого 2026 року
м. Київ
справа №320/44217/24
провадження №К/990/3243/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Єресько Л. О., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 320/44217/24
за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Національної комісії зі стандартів державної мови, у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати Наказ №79-к від 02 травня 2024 року, підписаний Головою Національної комісії зі стандартів державної мови, з моменту про прийняття та оголошення рішення №138 від 01 травня 2024 року (витяг з протоколу засідання від 01 травня 2024 року №37 п.1) «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови» та поновити ОСОБА_1 на вказаній посаді;
- визнати дії членів та Голови Національної комісії зі стандартів державної мови, які призвели до ухвалення рішення про звільнення позивача з займаної посади та видачу Наказу №79-к 02 травня 2024 року протиправними;
- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 55 138,60 грн з відрахуванням загальнообов`язкових податків і зборів;
- стягнути з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь позивача понесені витрати у зв`язку з розглядом справи та підготовкою до її розгляду, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 50 000,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01 травня 2024 року № 138 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови».
Визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії зі стандартів державної мови від 02 травня 2024 року № 79-к «Про оголошення рішення Національної комісії зі стандартів державної мови від 01 травня 2024 року № 138».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 03 травня 2024 року.
Cтягнуто з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 665 877,76 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Cтягнуто з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови з 03 травня 2024 року.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Національної комісії зі стандартів державної мови на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 52 633,72 грн без урахування обов`язкових податків та зборів.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Горбового Володимира Анатолійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу Національної комісії зі стандартів державної мови на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року задоволено.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
20 січня 2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника позивачка, у якій останній просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України") за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень автор касаційної скарги покликаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, указує, що судами першої та апеляційної інстанцій не було ураховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 199/4766/21, №210/6543/21, № 487/2191/17, № 525/983/21, № 742/1209/18, № 466/7604/17, № 580/7962/21, № 140/9066/21, № 807/3588/14, № 813/1715/16, № 140/8173/22, № 640/12871/21, № 340/1791/22, № 303/798/17, № 320/12821/23 та інших.
Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, а також не зазначено який правовий висновок висловлено та не було враховано судами попередніх інстанцій під час прийняття рішення по суті.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Разом з тим, скаржник не зазначає норму матеріального права, яку неправильно застосовано судом, висновок щодо якої викладено Верховним Судом, не зазначає який саме висновок щодо застосування вищевказаних норм права викладено Верховним Судом у постанові та застосований судом апеляційної інстанції, на його думку, неправильно, не указує в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Формальне відображення у касаційній скарзі переліку постанов Верховного Суду з частковим (вирваним з контексту) висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.
Інші доводи та аргументи представника заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням автору касаційної скарги строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; копії уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі № 320/44217/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії зі стандартів державної мови про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишити без руху.
2. Надати автору касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до Суду:
- уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України;
- копії уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк в іншій частині, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
Л. О. Єресько
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду