П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 679/1781/24
провадження № 51-3760км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
засудженої ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Славута Хмельницької області, мешканки АДРЕСА_1 ,
засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вироком Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на неї обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_10 визнано винуватою в тому, що вона 04 жовтня 2024 року приблизно о 20 год 10 хв, керуючи автомобілем марки «Маzda 6» (д.н.з. НОМЕР_1 ), виїхала на перехрестя вул. Енергетиків та просп. Незалежності у м. Нетішині, виконала маневр повороту ліворуч, зупинилась перед регульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками «5.38.1» та «5.38.2», що знаходиться на проспекті Незалежності, з метою переконатися у відсутності пішоходів на пішохідному переході та в подальшому усупереч вимогам п. 1.5, пп «б» п. 2.3, пунктів 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед відновленням руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, відновила рух керованого нею автомобіля та на швидкості приблизно 6 км/год на пішохідному переході допустила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась зліва на право відносно руху вказаного автомобіля по вказаному пішохідному переходу на дозволений сигнал світлофора, в результаті чого потерпіла отримала середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі захисник стверджує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить змінити вирок апеляційного суду і призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами зі звільненням її від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік.
На обґрунтування касаційних вимог сторона захисту стверджує, що під час призначення ОСОБА_9 додаткового покарання апеляційний суд: 
- безпідставно погодився із позицією потерпілої про необхідність призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки позиція ОСОБА_6 не є визначальною;
- не взяв до уваги поведінку засудженої після вчинення ДТП, яка на місці події надавала першу медичну допомогу потерпілій, а далі намагалась частково відшкодувати витрати на лікування потерпілої, цікавилася її станом здоров`я, пропонувала визначити порядок відшкодування шкоди в майбутньому, що, на переконання сторони захисту, свідчить про щире каяття засудженої; 
- не врахував відомості про особу засудженої, яка до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, має на утриманні батьків похилого віку, самостійно виховує дитину з інвалідністю, а тому позбавлення її права керувати транспортними засобами може негативно вплинути на процес лікування дитини та виконання програми реабілітації.
Наголошує, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази дають підстави для незастосування до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
У запереченнях на касаційну скаргу сторони захисту потерпіла вказує про її необґрунтованість, просить залишити її без задоволення, а вирок суду апеляційної інстанції - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджена підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, а прокурор, потерпіла та представник потерпілої заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, вважали вирок апеляційного суду законним і обґрунтованим та просили залишити його без зміни.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Рішення судів обох інстанцій щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, призначеного їй основного покарання із застосуванням інституту звільнення від його відбування, за обставин, встановлених у вироку місцевого суду, в касаційній скарзі не оскаржуються.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що доводи цієї скарги полягають у незгоді з висновками апеляційного суду про необхідність призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
В ході касаційного розгляду Судом встановлено, що суд апеляційної інстанції розглядав провадження у межах поданих апеляційних скарг, в яких, зокрема, сторона захисту оскаржувала вирок суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову, прокурор оскаржував його в частині непризначення засудженій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а потерпіла - в частині непризначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнення її від відбування основного покарання з іспитовим строком лише на 1 рік, а також у частині вирішення цивільного позову.
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_9 грубо порушила вимоги ПДР, в результаті чого потерпіла отримала середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до негативних змін у її житті, одразу після ДТП першу медичну допомогу потерпілій не надала, намагалася якнайшвидше покинути місце події після приїзду співробітників поліції, свою вину визнала частково, не вибачилась перед потерпілою за спричинені тілесні ушкодження, намагалась перекласти вину за ДТП на ОСОБА_6 . 
На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про наявність такої пом`якшуючої ОСОБА_9 покарання обставини, як щире каяття у кримінальному правопорушенні, не заслуговують на увагу з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини цієї справи та вищенаведену посткримінальну поведінку засудженої, яка не висловила щирого жалю за вчинене та не вибачилася перед потерпілою.
Позиція потерпілої, яка у цьому кримінальному провадженні просила суди призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, хоча і не є визначальною, однак у сукупності з іншими обставинами справи підставно була врахована апеляційним судом.
Наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 (активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди), відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості, що характеризують особу засудженої (раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем роботи, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, самостійно виховує дитину з інвалідністю) стало підставою для призначення судами засудженій покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Однак поряд із незастосуванням до засудженої основного покарання, яке належить відбувати реально, Суд вважає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення засудженій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_9 самостійно виховує малолітню дитину з інвалідністю віком 5 років, якій встановлено діагноз: «Синдром трисомії 21-ї хромосоми. Затримка мовленнєвого розвитку» та інші серйозні супутні захворювання, і погоджується з тим, що засудженій необхідно пом`якшити додаткове покарання й зменшити строк його відбування до двох років, тобто зменшити призначений судом розмір додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до 2 (двох) років.
Як наслідок, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року зміні в частині призначеного ОСОБА_9 додаткового покарання.
Керуючись статтями 433, 436 - 438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2025 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного їй додаткового покарання змінити.
Пом`якшити ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами до 2 років.
В решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3